Постанова 
Іменем України
 
24 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 353/103/17
провадження № 61-6077св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Обертинська селищна рада Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , 
треті особи: головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, державний реєстратор Тлумацької районної державної адміністрації Копич Наталія Зіновіївна,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2018 року в складі судді Лущак Н. І. та на постанову Івано-Франківський апеляційний суд від 21 лютого 2019 року в складі колегії суддів Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., Ясеновенко Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
08 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень селищної ради та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. 
 
В обгрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_1 . Разом з будинком на праві користування ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою загальною площею 1315 м2, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , що розташована по АДРЕСА_1 .
 
Вказує, що при перевимірах в 2016 році її земельної ділянки по фактичному використанню для створення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд позивачу стало відомо про те, що частина земельної ділянки, якою вона користується, стала власністю ОСОБА_2 внаслідок незаконних дій відповідачів. Обертинська селищна рада самовільно і на власний розсуд встановила межу земельної ділянки ОСОБА_2 без надання попереднього дозволу щодо виготовлення технічної документації та без погодження позивачем меж земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_2 
 
ОСОБА_1 просила:
- визнати недійсним та скасувати рішення Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року № 295-09/16 «Про затвердження акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 »;
- визнати недійсним та скасувати рішення Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 »;
- визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Тлумацького районного суду від 13 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення селищної ради про затвердження технічної документації та рішення державного реєстратора про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не порушують право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 . 
 
Аргументи учасників справи
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тлумацького районного суду від 13 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, просить їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права,і передати справу на новий розгляд. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 виготовив технічну документацію на свою земельну ділянку без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її виготовлення, що є порушення норм земельного законодавства. Зазначає, що суди не дослідили надані позивачем докази та дійшли безпідставного висновку про відмову в задоволенні позову. 
 
19 червня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Обертинської селищної ради Тлумацького району на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому селищна рада просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, зазначаючи, що оскаржувані рішення селищної ради відповідають вимогам закону. 
 
20 червня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2005 року в справі № 2-1/2005. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за позивачем Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 11 січня 2006 року за номером № 13522306. 
 
З метою оформлення земельної ділянки під вказаним будинком ОСОБА_1 звернулася з заявою до ФОП ОСОБА_4 , в якій просила виконати землевпорядні роботи по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1381 га по АДРЕСА_1 , та зобов`язалася до початку робіт з представником місцевої влади визначити, узгодити межі та закріпити їх межовими знаками.
 
Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 30 вересня 2016 року, підписаним інженером-землевпорядником ОСОБА_4, власником земельної ділянки ОСОБА_1 в присутності власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 межі земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,1381 га наданої ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 16 шт; власник/користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має; межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 .
 
Після виготовлення технічної документації 08 листопада 2016 року та повторно 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Обертинської селищної ради для її затвердження, однак листом № 574/02-33 від листопада 2016 року та листом № 667/02-33 від грудня 2016 року Обертинська селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не підписана з таких причин: 
- документація виготовлена з грубим порушенням земельного законодавства, а саме: кадастровий план земельної ділянки не відповідає схематичному плану від 19 вересня 1991 року; 
- не включено до користувачів суміжних земельних ділянок ОСОБА_8 ; 
- в акті прийому-передачі межових знаків від 30 вересня 2016 року, виготовленому ФОП ОСОБА_4 вказано, що користувачами суміжних ділянок претензій до встановлених меж не заявлено, що не відповідає дійсності; 
- не враховано акт земельної комісії від 26 вересня2016 року; 
- не враховано рішення сесії селищної ради від 27 вересня 2016 року № 295-09/16 «Про затвердження акту погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 »; 
- технічна документація подана на розгляд селищної ради в одному примірнику.
 
Відповідно до витягу із земельно-кадастрової книги Обертинської селищної ради за січень-березень 2015 року розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 становить 0,1300 га, а розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 становить 0,1050 га.
 
ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2005 року. Земельна ділянка попереднім власником вказаного будинку приватизована не була.
 
25 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного підприємця ОСОБА_9 із заявою, в якій просив виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) в натурі (на місцевості), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до копії Абрису земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ПП ОСОБА_9 , розмір земельної ділянки становить 0,1050 га.
 
Відповідно до акта про погодження меж земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, комісією з питань земельних відносин у складі: голови постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин ОСОБА_10 , заступника голови постійної комісії ОСОБА_11 , секретаря постійної комісії та узгоджувальної комісії з питань земельних відносин ОСОБА_12 , розглянуто технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 , виготовленої ПП ОСОБА_9 , та встановлено, що погодження суміжним землекористувачем ОСОБА_1 зовнішніх меж земельних ділянок не відбулося з підстав відмови від підпису. Комісією рекомендовано на сесії Обертинської селищної ради погодити межі суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до протоколу засідання комісії з питань земельних відносин сьомого демократичного скликання Обертинської селищної ради № 13 від 26 вересня 2016 року розглянуто звернення ОСОБА_2 , заслухано ОСОБА_1 та вирішено погодити межі земельної ділянки ОСОБА_2 . 
 
Рішенням дев`ятої сесії сьогомого демократичного скликання Обертинської селищної ради № 295-09/16 від 27 вересня 2016 року «Про затвердження акту погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 » затверджено акт про погодження меж земельної ділянки від 26 вересня 2016 року по АДРЕСА_1 , щодо звернення ОСОБА_2 . 
 
Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 27 вересня 2016 року, підписаним інженером-землевпорядником ОСОБА_9, власником земельної ділянки ОСОБА_2 в присутності власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , представника Тлумацької філії ВАТ «Прикарпаттяобленерго», межі земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,1050 га, наданої власнику ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 14 шт. Власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки немає. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_2 .
 
Рішенням одинадцятої сесії сьомого демократичного скликання Обертинської селищної ради № 342-11/16 від 20 грудня 2016 року «Про затвердженя технічної документації із землеустою щодо встановленя (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 » затверджено технічну документацію із землеустою щодо встановленя (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , жителю с. Обертин, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,1050 га з присвоєним кадастровий номер земельної ділянки: 2625655400:05:013:0311. Надано ОСОБА_2 вищезазначену земельну ділянку у власність. Зобов`язано ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства. 
 
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1059/17-22 від 13 серпня 2018 року, встановлено, що:
- визначення дії законодавства в часі, що має бути застосовано при дослідженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 є неможливим, тому проведення дослідження відповідності розробленої документації із землеустрою (яка по суті перебуває на стадії розроблення) є таким, що не має на те підстав. Відсутністю підстав у дослідженні документації із землеустрою є те, що не виникав факт державної реєстрації земельної ділянки, не сформована Поземельна книга на дану ділянку. Окрім того, дана технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 - не набула статусу офіційного документа (що є вирішальним фактором у даній ситуації), не проставлений штамп про прийняття електронного документа (обмінного файлу). Відповідаючи на другу частину першого запитання ухвали суду, можна лише констатувати факт (беручи до уваги генеральну схему ділянки № 25 від 1991 року) зміни конфігурації земельної ділянки в частині із суміжництвом земель загального користування (вулиці) та ОСОБА_2 , зміна у сторону зменшення ділянки ОСОБА_1 , та констатувати факт змінення конфігурації ділянки в районі сараю та города позивача - у сторону збільшення;
- за домоволодінням по АДРЕСА_1 - рішеннями місцевого виконавчого комітету, ще до формування земельної ділянки за кадастровим номером 2625655400:05:013:0311, не закріплено ділянки із певною конфігурацією та площею, хоча і наявна інвентаризаційна справа на домоволодіння. Станом на день дослідження та на дату складання висновку, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер та закріплено 1050 м2 земельної ділянки, ділянка сформована;
- фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою не відповідає землекористуванню та межам, установлених технічною документацією.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження                                       № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
 
Відповідно до частин другої та третьої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
 
Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
 
За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).
 
Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.
 
У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження                                               № 61-19526сво18) зробив висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необо`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
 
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
 
Установивши, що ОСОБА_2 набув права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог закону, а позивачкою не доведено порушення відповідачем її прав унаслідок порушення норм земельного чи цивільного законодавства при виготовленні державного акта про право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки ненадання позивачем згоди на погодження меж земельної ділянки та не підписання нею акта погодження меж земельної ділянки, не може бути підставою для визнання неправомірним та скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю порушеного її права, як власника суміжної земельної ділянки, та не є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка надана ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1050 м2.
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскарженні рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін. За таких обставин та відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за подання касаційної скарги покладається на ОСОБА_1 . 
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківський апеляційний суд від 21 лютого 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
В. І. Крат
М. М. Русинчук