Номер провадження: 22-ц/813/4937/21 
Номер справи місцевого суду: 522/1432/16-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2020 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення особистої приватної власності

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення особистої приватної власності. 
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено. 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2016 року по справі №522/1432/16-ц, у вигляді арешту нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .
Роз`яснено, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить апеляційний суд скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 01.07.2021 року з`явилися: представник апелянта ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 . 
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 та вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги задоволені, в межах яких застосовувались заходи забезпечення позову, рішення суду від 29.11.2017р. набрало законної сили, отже необхідність у застосуванні заходу забезпечення позову відпала, а тому заява про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення особистої приватної власності.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, а саме: накладено арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ,що є об`єктом спільної сумісної власності (а.с. 26, 26 зворот). 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено та визнано, що нежитлове приміщення загальною площею 60,5 кв.м., офіс № НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є особистою приватною власністю ОСОБА_3 (а.с. 127-128).
Вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси набрало законної сили - 09.01.2018р., при цьому заходи забезпечення позову вжиті на підставі ухвали суду від 12.02.2016 року не були скасовані.
У відповідності до ч.1, ч.2, ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Судовим розглядом справи встановлено, що у жовтні 2020 року, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , на підставі вищевказаних норм процесуального права, звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по даній цивільній справі. 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду що заява про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Слід зазначити, що у апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 по суті заяви скасування заходів забезпечення позову не оскаржує, а лише посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема, основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв до розгляду і розглянув по суті заяву ОСОБА_3 , яка на думку апелянта подана неналежною особою, оскільки адвокат на підтвердження своїх повноважень не надала належних доказів.
Разом з тим такі доводи апелянта є помилковими, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до ч.5 ст. 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2020 року на електрону пошту Приморського районного суду м.Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову. На підтвердження своїх повноважень на підписання цього клопотання,  ОСОБА_4  додано копію ордера адвоката (а.с. 139-141). 
Порядок використання для обміну документами електронну пошту встановлено Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.
Наказом Державної судової адміністрації України від 23 березня 2017 року № 367 затверджено Тимчасовий регламент обміну електронними документами між судами та учасниками судового процесу, кримінального провадження, який визначає порядок надсилання учасникам судового процесу, кримінального провадження процесуальних документів в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства. 
Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України визначає, що приймання та передавання документів електронними засобами зв`язку здійснюється відповідно до Положення про порядок використання ресурсів локальної обчислювальної мережі в Державній судовій адміністрації України, територіальних управліннях Державної судової адміністрації України, місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, затвердженого наказом ДСА України від 04.12.2013 № 164, та Тимчасового порядку обміну офіційними електронними документами, затвердженого наказом ДСА України від 15.11.2016 № 231.
Таким чином не існує документу, який би обмежував учасника процесу в надісланні документів до суду за допомогою електронної пошти, а, навпаки, зазначеними вище документами встановлено порядок отримання електронних листів та їх реєстрацію в АСДС.
Окрім того, на сьогоднішній день в умовах карантину додатково діють норми, які рекомендують учасникам звертатися до суду, подавати документи за допомогою електронного листування.
Так, карантин був запроваджений на території України  згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року № 211 (з відповідними внесеними змінами).
Згідно  Рекомендації Ради суддів України викладених у листі № 9 рс186/20 від 16 березня 2020 року – громадянам (та іншим особам) було рекомендовано подавати процесуальні документи у справах шляхом їх надіслання на офіційну електронну адресу суду, а не зобов`язано подавати електронні документи лише через підсистему «Електронний суд».
Відповідно судами були прийняті розпорядження щодо організації роботи в судах в умовах карантину.
Таким чином, право учасників справи подавати документи електронною поштою прямо передбачено нормою закону.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на протязі всього розгляду цієї справи ОСОБА_4 приймала участь та представляла інтереси ОСОБА_3 , шо також підтверджується оригіналом ордеру та Договором про надання правової допомоги (а.с. 32,33). 
Безпідставними та необґрунтованими є і твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 доступу до суду, оскільки належним чином не повідомив її про дату та час розгляду клопотання. 
Відповідно  до  ч. 1 ст. 158  ЦПК  України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Клопотання  про  скасування  заходів  забезпечення  позову  розглядається  в судовому засідання не  пізніше  п`яти днів з дня надходження його до суду (ч. 2 ст. 158  ЦПК  України). 
Як вбачається  з матеріалів справи, судову повістку про виклик до суду на 09.11.2020 року о 13год.50 хв. для відправлення ОСОБА_1 отримала представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 (а.с. 144). В підтвердження відправлення, адвокатом Швець К.О. надано до суду відповідні докази (а.с. 147).
Окрім того, з наявного у матеріалах справи звіту Приморського районного суду м.Одеси про доставку SMS вбачається, що SMS-повістку ОСОБА_1 отримала 28.10.2020 року о 10:33:00 (а.с. 148). 
Таким чином, враховуючи визначений законом строк заяви про скасування заходів забезпечення позову,  ту обставину,  що   ОСОБА_1 була  завчасно  повідомлена  про   надходження  такого клопотання  та  про дату судового  засідання, доводи останньої про   порушення   її права на  справедливий судовий розгляд  є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Комлева О.С. у період з 05 по 09 липня 2021 року перебувала у відпустці, що підтверджується довідкою № 190д від 05 липня 2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 12 липня 2021 року.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2020 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення особистої приватної власності – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12.07.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк 

О.С. Комлева