П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12202/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  - Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, вимоги якої задоволено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2021, та яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 залишено без змін.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 30.01.2020 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабміну України «Про грошове забезпеченря військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуваннями виплачених сум;
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 з 30.01.2020 нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабміну України «Про грошове забезпеченря військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуваннями виплачених сум.
02 серпня 2021 року до суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року. 
В обґрунтування поданої заяви відповідач вказав, що оскільки норма пункту 3 розділу II Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 постанови Кабміну України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабміну України №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови №704, таким чином не можливо з`ясувати, як саме проводити обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, якщо вказане є дією всупереч Закону.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня у задоволенні заяви відповідача про роз`яснення судового рішення по справі - відмовлено.
Обгрунтовуючи підстави відмови, суд вказував, що судове рішення у цій справі є чітким, зрозумілим, належним чином вмотивованим з посиланням на відповідні норми чинного законодавства України. Відповідач по суті просить суд не роз`яснити резолютивну частину судового рішення, яка має зобов`язальний характер, а лише з`ясувати те, якими нормативними актами чинного законодавства йому необхідно керуватися при виконанні рішення. 
Тобто фактично відповідач у заяві просить вирішити питання, які не стосуються роз`яснення судового рішення в розумінні ст.254 КАС України.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, якою подану заяву задовольнити та роз`яснити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2021. Зокрема, апелянт зазначає, що рішення суду містить колізію, яка викликає неоднозначність під час його виконання. Зобов`язальна частина рішення суду не відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого свідчать, що після набрання ним чинності (01.01.2017) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
За правилами статті 254 КАС України роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.
Аналіз вищезазначеної норми дає підстави для висновку про те, що роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Тобто, це стосується випадків, коли не дотримано вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.
Судова колегія зазначає, що в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №22а-11177/08.
Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.
За загальними нормами права, роз`яснення судом ухваленого ним рішення здійснюється насамперед з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.
У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у рішенні є незрозумілим, в чому полягає неясність рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 814/907/16.
Оцінивши матеріали даної справи, судова колегія вбачає, що у заяві про роз`яснення судового рішення заявник фактично просить роз`яснити порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року, а саме яким чином його виконати за умови дії приписів Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Кодексом адміністративного судочинства передбачено механізм як надання роз`яснення змісту судового рішення (стаття 254), так і роз`яснення порядку виконання судового рішення (стаття 378).
Із поданої заяви вбачається, що порушені заявником питання стосуються роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду першої інстанції від 22 січня 2021 року, а тому до них не може бути застосовано механізм, визначений статті 254 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у поданій заяві просить вирішити питання, які не стосуються роз`яснення судового рішення в розумінні ст.254 КАС України.
Відповідно до  статті 129-1 Конституції України  суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судова колегія звертає увагу, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За таких умов, доводи про неоднозначність виконання рішення суду першої інстанції є помилковими, оскільки ВЧ 1485 чітко визначено межі зобов`язальних дій, які вона має здійснити на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року, яке набрало законної сили 20 липня 2021 року після прийняття постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, яким його залишено без змін.
Незгода відповідача щодо застосування норм права при вирішенні спірних правовідносин мала проявитися у поданні відповідної касаційної скарги до Верховного Суду, що відповідачем зроблено, проте ухвалою від 11.08.2021 ВЧ НОМЕР_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що текст рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року труднощів для розуміння не викликає, суть рішення зрозуміла та недвозначна, спосіб, у який викладено резолютивну частину вказаного рішення, не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння, а тому дане рішення роз`яснень не потребує.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 –  залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко