ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року	Львів	Справа № 460/873/21 пров. № А/857/11169/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року про повернення позовної заяви в справі №460/873/21 (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: а) визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02 липня 2020 року, крім періоду з 01.10.2004 по 01.12.2004;
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаного підвищення, та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 липня 2002 року, крім періоду з 01.10.2004 по 01.12.2004.
Ухвалою від 07 квітня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що своєчасно усунула недоліки апеляційної скарги. Щодо необхідності подання копії документа про встановлення інвалідності, то такий не є необхідним при розгляді даної справи, оскільки позовні вимоги не пов`язані з фактом встановлення інвалідності.
Крім того, повертаючи позовну заяву з мотивів ненадання позивачем доказів, суд першої інстанції таким чином вдався до оцінки доказів ще на стадії прийняття позовної заяви, хоча мав оцінювати надані позивачем докази після відкриття провадження у даній справі.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі ч. 2  ст. 312 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив, що повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції керувався тим, що позивач у встановлений судом строк повністю не    усунув недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 12.02.2021.
Так, положеннями статей  160  і  161 КАС України  визначено форму та зміст позовної заяви, а також визначено документи, що до неї додаються.
Відповідно до частин першої та другої  статті 169 КАС України  суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями  160,  161  цього  Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої  статті 169 КАС України  позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч.4  ст.169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог ст.160,  161 КАС України; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.
Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ухвалою суду від 12.02.2021 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачеві у 10-денний строк усунути недоліки позовної заяви шляхом подання суду доказів: на підтвердження віднесення позивача у період з 01.07.2002 по час звернення до суду з позовом до осіб з інвалідністю ІІІ групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою (довідки МСЕК); на підтвердження статусу позивача як непрацюючого пенсіонера з 01.07.2002 по час звернення до суду; на підтвердження статусу позивача як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у період з 01.07.2002 по 11.06.2020.
На виконання вимог вказаної ухвали позивач подала копії наступних документів: трудової книжки, пенсійного посвідчення від 27.12.2000, пенсійного посвідчення від 16.04.2007.
Проте суд першої інстанції констатував, що зазначені судом недоліки не були усунуті позивачем в повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що норми ст. 169 КАС України зобов`язують суд при залишенні позовної заяви без руху вказати конкретний спосіб усунення недоліків позовної заяви.
З ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 12.02.2021 колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції такий обов`язок не виконав, оскільки вказав на необхідність подання доказів на підтвердження певних обставин, не вказавши при цьому які саме докази слід подати.
При цьому позивач, виконуючи вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, подала докази, які, на її думку, підтверджували обставини, на які вказав суд.
Щодо неподання доказів на підтвердження інвалідності позивача, колегія суддів погоджується з апелянтом, що заявлені позовні вимоги не пов`язані зі статусом особи з інвалідністю, а тому вимога суду подати такі докази є недоречною.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ст.77 КАС України, якими передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відтак, надання всіх необхідних доказів разом з позовною заявою не передбачено КАС України, та оскільки подати докази сторона має право під час розгляду справи, а суд має право з власної ініціативи витребувати необхідні докази, які в сторони відсутні, залишення позовної заяви без руху з підстав неподання позивачем доказів по суті справи є помилковим.

При цьому, слід враховувати, що на виконання вимог ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 позивачем додано докази, які, на її думку, підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу, що зі змісту ч. 4  ст. 160 КАС України  вбачається право позивача викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, з метою чого позивач в даному питанні користується певною свободою. При цьому, суд має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності, у тому числі докази, якими особа підтверджує обставини, на які вона посилається. 

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з мотивів неповного усунення недоліків позовної заяви, при цьому навіть не вказавши який із зазначених недоліків не було усунуто, з огляду на що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також слід враховувати, що ЄСПЛ неодноразово висловлював у своїх рішеннях позицію щодо необхідності уникнення судами зайвого формалізму.

Зокрема, у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Вказане визнане порушенням пункту 1статті 6  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 320 КАС України  підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про повернення позовної заяви позивачу, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення.

Керуючись ст. ст.  243,  250,    312,  315,    320,  321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року про повернення позовної заяви в справі №460/873/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 10.08.2021