Справа № 308/1315/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

11.08.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 
                                                        ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 28 січня 2021 року, приблизно о 18 год 40 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи неподалік кафе «Геліос» у м. Ужгород, по вул. Станційна, 4, не мав при собі жодних документів, що посвідчують його особу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. п. 2, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки такий, на думку апелянта, пропущений через поважні причини. Зазначає, що 23.03.2021 суд розглянув справу без його участі, а оскаржувану постанову апелянт отримав 12.04.2021. Окрім цього, ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною й такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення щодо місця його вчинення не відповідають дійсності. Апелянт вказує на те, що про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції його повідомлено не було, тому не мав можливості надати суду свої пояснення з приводу вказаної події. Стверджує, що зі змісту оскаржуваної постанови не убачається, які конкретно обставини суд взяв до уваги при вирішенні питання про накладення на нього адміністративного стягнення. На думку апелянта, судом не були досліджені дані про його особу та залишені поза увагою обставини, що пом`якшують відповідальність, при цьому зазначає, що адміністративне правопорушення, вчинене ним, не спричинило значної шкоди суспільним та державним інтересам, що наразі немає стабільного доходу, а на його утриманні перебуває хворий батько. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення підлягає задоволенню, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення, апеляційний суд задовольняє з огляду на наступне.
З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 23.03.2021 без участі ОСОБА_1 , а оскаржувану постанову апелянт отримав лише 12.04.2021. Відомості про те, що апелянту надіслано постанову у визначений законом строк у матеріалах справи відсутні. 
Отже, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Так, частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана належна оцінка в постанові.
Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №000206 убачається, що 28.01.2021, приблизно о 18 год 40 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи неподалік кафе «Геліос» у м. Ужгород, по вул. Станційна, 4, не мав при собі жодних документів, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги п. п. 2, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав.
З пояснень ОСОБА_1 , які містяться у матеріалах справи, убачається, що останній не мав при собі документів у зв`язку з тим, що зазвичай їх не носить із собою через те, що боїться загубити. 
Апеляційний суд, проаналізувавши викладені у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставини події, що мала місце 28.01.2021, за участі ОСОБА_1 та інші документи, які містяться у матеріалах справи, дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується також доданими до протоколу доказами, а саме: рапортом інспектора відділу превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Гряділя М. та рапортом поліцейського СРПП Ужгородського РВП старшого сержанта Негрі В. (а. с. 2, 3).
Так, відповідно до змісту рапортів, під час проведення на території м. Ужгорода профілактичних заходів щодо забезпечення публічної безпеки та порядку, працівниками поліції були запрошені до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області троє громадян для встановлення особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не мали при собі жодних документів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені пп. 2 п. 2 постанови Кабінету міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення – порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор відділу превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Гряділь М. та поліцейський СРПП Ужгородського РВП старший сержант Негря В. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що в них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Так, приписами ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до п. п. 2, п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, заборонено перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, - апеляційний суд відхиляє враховуючи наступне. Так, на переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, а його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що жодних заперечень стосовно змісту протоколу немає.
Пояснення апелянта про закриття провадження у справі у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення і про те, що ОСОБА_1 визнав вину, - апеляційний суд вважає такими, які не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції. 
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 наразі немає стабільного доходу, а на його утриманні перебуває хворий батько, - апеляційний суд не бере до уваги, позаяк докази, які можуть підтвердити ці обставини відсутні у матеріалах справи, їх також не додано до апеляційної скарги під час судового розгляду й апелянт не посилався на їх наявність. 
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                        П О С Т А Н О В И В :
        
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП – залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан