ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.

15 вересня 2021 року 
Київ
справа №520/8597/19
адміністративне провадження №К/9901/30152/20
щодо відкриття провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №520/8597/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕФАНТ-М» до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС) про скасування податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
За змістом наведеної норми, суддя викладає окрему думку після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2020 для розгляду справи № 520/8597/19 (провадження № К/9901/30152/20) визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді: Гімон М. М., Усенко Є. А.
Ухвалою від 19.01.2021 Верховний Суд у складі зазначеної колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження у цій справі.
Станом на цей день касаційне провадження не закінчено, судове рішення за наслідками розгляду касаційної скарги не ухвалено.
Водночас 07.09.2021 Вища рада правосуддя ухвалила рішення №1942/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", на підставі якого Верховний Суд видав Наказ від 07.09.2021 № 2419-К про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Верховного Суду.
Зазначена обставина унеможливлює подальшу участь судді ОСОБА_1 у розгляді справи № 520/8597/19, що має наслідком розгляд цієї справи спочатку іншим складом суду, який буде визначений в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України. Такі обставини можуть унеможливити і подальшу участь у розгляді цієї справи суддів - учасників колегії, якими вирішувалося питання про відкриття касаційного провадження та, відповідно, позбавити права на викладення окремої думки - незгоди, висловленої при вирішенні процесуального питання.
Тому вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно питання поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 19.01.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС, одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Однак, на моє переконання наведені скаржником причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
У цій справі вперше касаційна скарга подана ГУ ДПС 04.03.2020 (провадження № К/9901/6536/20), яку Верховний Суд ухвалою від 20.03.2020 залишив без руху і надав скаржникові десятиденний строк з дня її отримання для усунення виявлених недоліків, а саме: надати уточнену касаційну скаргу, у якій зазначити підставу, на якій подається касаційна скарга, а також надати платіжний документ про сплату судового збору. 
На виконання вимог цієї ухвали, ГУ ДПС подало уточнену касаційну скаргу, зазначивши, що вона подається на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Однак, Верховний Суд, проаналізувавши наведене скаржником обґрунтування, дійшов висновку про неподібність правовідносин цієї справи із правовідносинами у справі, на постанову Верховного Суду у якій посилалося ГУ ДПС. У зв`язку з викладеним, ухвалою від 06.08.2020 Верховний Суд повернув касаційну скаргу. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 13.08.2020.
Вдруге касаційну скаргу у цій справі ГУ ДПС подало 08.09.2020 (провадження № К/9901/23258/20), проте, ухвалою від 28.09.2020 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не було викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень. Копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 05.10.2020.
Втретє касаційну скаргу ГУ ДПС подало 13.10.2020 (провадження № К/9901/26456/20), проте, Верховний Суд ухвалою від 20.10.2020 її знову повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки наведене обґрунтування суперечило правовому змісту пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а доводи касаційної скарги зводилися до того, що на переконання скаржника суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.
Звертаючись вчетверте 09.11.2020 з касаційною скаргою (провадження № К/9901/30152/20), скаржник просив суд поновити строк на касаційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020. Таке клопотання ГУ ДПС обґрунтовувало посиланням на норми Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX), а також Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-IX).
Ухвалою від 30.11.2020 Верховний Суд зазначену касаційну скаргу залишив без руху, визнавши наведене скаржником обґрунтування недостатнім для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Суд запропонував ГУ ДПС подати уточнену касаційну скаргу, роз`яснивши вимоги, яким така має відповідати при її поданні на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
На виконання вимог зазначеної ухвали суду, ГУ ДПС надало уточнену касаційну скаргу, обґрунтування якої суд визнав достатнім для відкриття касаційного провадження на підставах, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Одночасно, суд зазначив, що відповідач навів обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, у зв`язку з чим суд (більшістю голосів) поновив строк на касаційне оскарження.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважаю, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
У цій справі саме скаржником не було дотримано вимог КАС України, що стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг та залишення без руху касаційної скарги, поданої вчетверте.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення). 
Вважаю, що у цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ГУ ДПС не зазначає об`єктивних обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із вимогами КАС України у строк, встановлений КАС України для касаційного оскарження судових рішень. При цьому загальний строк, що сплинув з дня ухвалення постанови апеляційного суду (06.02.2020) та виготовлення її повного тексту (11.02.2020) і до дня подачі касаційної скарги, яку Верховний Суд після усунення недоліків визнав належним чином оформленою (09.11.2020), становить більше ніж дев`ять місяців, що не може вважатися розумним і оптимальним строком для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Посилання скаржника на норми Закону № 540-IX є незмістовними, оскільки цей Закон продовжив ті строки на оскарження судових рішень, які ще не сплинули на час набрання ним чинності (02.04.2020). Водночас, у цій справі останнім днем на подання касаційної скарги було 12.03.2020 (тридцять днів з дня виготовлення повного тексту постанови суду апеляційної інстанції - 11.02.2020), тобто, станом на день набрання чинності Закону №540-ІХ строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі вже закінчився, і, відповідно, не підлягав продовженню.
Передбачений же Законом № 731-IX механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа, яка оскаржує судове рішення, доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Приведене у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтування не підтверджено належними доказами, які б свідчили про те, що дійсно причини пропуску строку зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. При цьому, неможливість вчинення процесуальної дії не є тотожним вчиненню такої дії, але з порушенням вимог КАС України. У даному випадку скаржником вчинялися дії щодо касаційного оскарження судових рішень, натомість, саме скаржником не було дотримано вимог КАС України щодо форми і змісту касаційної скарги, зокрема щодо викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, що стало підставою для повернення трьох поданих касаційної скарги у цій справі та залишення без руху поданої вчетверте.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на подання касаційної скарги з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху також і для надання скаржнику часу вказати інші підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку є неповажними. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.
Суддя:                                                                                М. М. Гімон