УХВАЛА

26 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/6314/20
адміністративне провадження № К/9901/25221/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року
у справі №460/6314/20
за позовом   ОСОБА_1 
до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки     
про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинення певних дій, 
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі №460/6314/20, предметом розгляду якої є:
- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит від 10 серпня 2020 року відповідно до норм Закону України ,,Про доступ до публічної інформації;
- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо несвоєчасного надання інформації відповіддю від 19 серпня 2020 року №ФПЗ/543 на запит від 10 серпня 2020 року відповідно до норм Закону України ,,Про доступ до публічної інформації;
- визнання протиправними та скасування пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31 травня 2013 року №126 в частині утримання ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі місячного грошового забезпечення за період з 31 травня 2013 року по 08 червня 2013 року;
- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 29 грудня 2009 року по 31 березня 2010 року та з 01 травня 2013 року по 08 червня 2013 року;
- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 2010 року по 30 квітня 2013 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку грошового забезпечення;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 29 грудня 2009 року по 08 червня 2013 року із урахуванням січня 2008 року як базового місяця та раніше виплачених сум;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення за період з 31 травня 2013 року по 08 червня 2013 року із урахуванням окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за посадою заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із урахуванням раніше виплачених сум;
- стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини за період з 09 червня 2013 року по день розгляду справи, з розрахунку середньоденного заробітку в сумі 127,15 грн.
Ухвалою суду першої інстанції від 23 вересня 2020 року прийнято часткову відмову позивача від позову, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного надання інформації відповіддю від 19 серпня 2020 року №ФПЗ/543 на запит від 10 серпня 2020 року відповідно до норм Закону України ,,Про доступ до публічної інформації, визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення своєчасного повного розрахунку грошового забезпечення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини за період з 09 червня 2013 року по день розгляду справи, з розрахунку середньоденного заробітку в сумі 127,45 грн, закрито.
Ухвалою суду першої інстанції від 15 червня 2021 року залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31 травня 2013 року №126 в частині утримання ОСОБА_1 поза штатом Горохівсько-Локачинського об`єднаного районного військового комісаріату.
Рішенням Рівненський окружний адміністративний суд від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо недотримання встановленого Законом України ,,Про доступ до публічної інформації п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з січня 2010 року по березень 2010 року та з травня 2013 року по червень 2013 року.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з квітня 2010 року по квітень 2013 року без урахування січня 2008 року як базового місяця.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з січня 2010 року по березень 2010 року та з травня 2013 року по червень 2013 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2010 року по квітень 2013 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити повністю.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При цьому позивач, що судами попередніх інстанцій не враховано постанову Верховного Суду  від 21 серпня 2019 року у справі №569/19058/17.
Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само суд не може самостійно визначати норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновку Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі №460/6314/20 за позовом   ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинення певних дій – повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова