ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/2210/21 пров. № А/857/13281/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               01 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
визнати протиправними дій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ) від 16 листопада 2020 року № 032350003081, яким здійснено перерахунок його довічного грошового утримання у зв`язку iз зміною прожиткового мінімуму, виходячи із розрахунку стажу роботи на посаді судді 26 років 06 місяців 19 днів, та визначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, становить 62 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді; 
зобов`язати здійснити йому, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі – ТУ ДСА) від 26 лютого 2020 року № 332, починаючи з 19 лютого 2020 року, у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 140/2210/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ від 16 листопада 2020 року № 03235000308114. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням фактично виплачених сум) на підставі довідки ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року № 332, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ПФУ при визначенні відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивачу у оспорюваному рішенні не обґрунтувало з яких підстав не було зараховано до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання періоду, служби в лавах Радянської армії, стажу юридичної роботи, половини навчання у вищому навчальному закладі. Із матеріалів справи не вбачається, які саме періоди роботи взято відповідачем при визначенні стажу судді для обрахунку відсоткового    розміру довічного грошового утримання та на підставі чого визначено відсотковий розмір 62% довічного грошового утримання від суддівської винагороди працюючого судді. Тому суд позбавлений можливості дати оцінку оскаржуваному рішенню у частині визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання.
Визнання протиправним та скасування рішення не потребують у подальшому визнання протиправними дій ГУ УПФ щодо відмови в проведенні такого перерахунку, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.
Оскільки при перерахунку довічного грошового утримання позивача відповідачем не було забезпечено дотримання вимог законодавства, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та позовні вимоги задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення  ГУ ПФУ від 16 листопада 2020 року № 03235000308114 і зобов`язання відповідача повторно здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року № 332 з урахуванням висновків суду.
Рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку оскаржено обома сторонами спору.
Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове, яким його позов задовольнити частково. Зобов`язати ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням фактично виплачених сум) на підставі довідки ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року № 332 у розмірі 76 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді.
Встановити судовий контроль за виконанням даного рішення суду та зобов`язати ГУ ПФУ подати звіт про виконання рішення у строк 1 місяць з дня набрання ним законної сили.
Повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у сумі 908  грн від 10 березня 2021 року згідно з квитанцією № ПН 215600426655 та судовий збір у сумі 1362 (тисячу триста шістдесят дві) грн згідно з квитанцією № ПН 215600426655.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ судові витрати у сумі 908 грн, понесених у суді І інстанції та 1  362 грн у суді апеляційної інстанції. 
У решті рішення суду залишити без змін.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що із 01 грудня 2018 року йому довічно на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було призначено довічне грошове утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. Розмір цього утримання вираховувався на підставі фінансових довідок, що були видані ТУ ДСА, у яких доплата за вислугу років визначалася у розмірі 60% від посадового окладу.
Відповідно до рішення комісії з визначення стажу роботи суддів та працівників апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2019 року № 02/02-75 та наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02 - 04 від 14 березня 2019 року та розрахунку від 15 березня 2019 року № 02-62/65/2019 на час його звільнення (станом на 12 листопада 2018 року) стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33 роки 07 днів, а стаж роботи на посаді судді, що дає право на доплату за вислугу років –  30 років 07 місяців 04 дні та відповідає щомісячній доплаті за вислугу років у розмірі 70 % посадового окладу.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 140/1929/19 було визнано протиправною відмову ТУ ДСА у перерахунку та виплаті йому недоплаченої суддівської винагороди у частині встановлення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70 % за період з 05 серпня 2018 року по 06 листопада 2018 року включно. Зобов`язано ТУ ДСА здійснити перерахунок та виплату позивачу суддівської винагороди у в частині встановлення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70 % замість раніше встановлених 60 % за період з 05 серпня 2018 року по 06 листопада 2018 року включно.
Рішення комісії з визначення стажу роботи суддів та працівників апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2019 року № 02/02-75, наказ голови Луцького міськрайонного суду Волинської області № 25/02-04 від 14 березня 2019 року, розрахунки від 15 березня 2019 року № 02-62/65/2019,  довідки ТУ ДСА № 363 від 04 червня 2019 року та № № 364 і 366 від 05 червня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом із супровідним листом ТУ ДСА, у якому зазначалося про втрату чинності попередніх довідок, були подані до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі – ОУ ПФУ) згідно з розпискою-повідомленням від 06 червня 2019 року № 3156.
На підставі вказаних документів йому було зроблено перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. При цьому його розмір визначався на підставі наданих довідок, у яких доплата за вислугу років була нарахована у розмірі 70 %, що відповідає стажу роботи на посаді судді понад 30 років.
З 13 листопада 2018 року ОУ ПФУ йому з урахуванням згаданих документів було зроблено перерахунок та призначене і виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді (посадовий оклад + 70 % посадового окладу судді, що відповідає стажу роботи на посаді судді понад 30 років - надбавка за вислугу років, 10 % посадового окладу судді - доплата за перебування на адміністративній посаді).
Рішенням відповідача від 16 листопада 2020 № 032350003081 безпідставно проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, виходячи лише з 62 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, замість 90 %. 
10 лютого 2021 року він звернувся у ГУ ПФУ із заявою про усунення вказаних порушень, на яку отримав відповідь від 24 лютого 2021 року з відмовою у її задоволенні.
Наполягає на тому, що відповідач протиправно виключив певні періоди роботи із його суддівського стажу, незважаючи на те, що такі були включені у виданих ТУ ДСА довідках, у яких доплата за вислугу років була нарахована у розмірі 70 %, що відповідає стажу роботи на посаді судді понад 30 років, і вони слугували підставою для визначення та нарахування  його щомісячного довічного грошового утримання. 
Така обставина мала бути враховано при прийнятті рішення від 16 листопада 2020 року № 032350003081 і розмір щомісячного довічного грошового утримання мав становити 76 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, а не 62 %, як було визначено.
Окрім того, додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що до його стажу підлягає зарахуванню час проходження військової служби, два роки стажу роботи за юридичною спеціальністю (спільний лист Вищої Ради Правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05 листопада 2018 року № 41783/0/9-18; №2664/0/2-18; №01-6757/18; №9рс-1112/18; №1- 22433/18; №02/3878 та лист Голови Державної Судової Адміністрації України  № 10-12493/19 від 06 травня 2019 року конкретно щодо нього), а також половина строку навчання на юридичному факультеті Львівського ордена Леніна державного університету ім. Івана Франка у період з 24 серпня 1984 року по 29 червня 1989 року, що складає 02 (два) роки 05 місяців 03 (три) дні.
Вказує на те, що суд був зобов`язаний визначити у рішенні відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відносно працюючого судді на відповідній посаді, зобов`язання ГУ ПФУ щодо здійснення позивачу з 19 лютого 2020 року перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року №332 з урахуванням висновків суду є неконкретним і унеможливлює його виконання, не захищає порушене право позивача.
Наголошує на тому, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії та рішення ГУ ПФУ від 03 березня 2020 року №6/6 про відмову в перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 27 лютого 2020 року. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року №332 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. При цьому це рішення залишається невиконаним належним чином і по даний час.
Суд не звернув увагу на те, що у позовних вимогах та у відповіді на відзив ставиться питання про те, що ГУ ПФУ незаконно не включив (не зарахував) у стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставні, службу в Збройних силах СРСР з 16 квітня 1982 року по 29 квітня 1984 року — 2 роки 14 днів, 2 роки стажу юридичної роботи в період з 01 серпня 1989 року по 24 квітня 992 року, а також половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах з 24 серпня 1984 року по 29 червня 1989 року, що складає 02 роки 05 місяців 03 дні.
Наданими документами підтверджується, що на час звільнення стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 33 роки 07 днів.
Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його при подачі позовної заяви сплатити двічі  по 908 грн судовий збір, вказавши на пред`явлення двох вимог немайнового характеру, що потягнуло за собою зайву сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1362 грн. Вважає, що заявлені вимоги складають одне ціле: визнання дій, рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії випливають з одного і того ж порушеного права. 
Відповідач ГУ ПФУ у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Свої апеляційні вимогу обґрунтовує тим, що на виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 у справі 140/13124/20 позивачу було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, в результаті чого його розмір з 19 лютого 2020 склав 70374,96 грн (113508 грн х 62%) та виплачується з 01 грудня 2020 року.
При здійсненні такого перерахунку відсотковий показник щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 був визначений із врахуванням стажу його роботи та у відповідності до частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Законом №1402-VIII). Загальний стаж роботи позивача склав 36 років 11 днів, з яких стаж роботи на посаді судді –  26 років 6 місяців 19 днів. У зв`язку із цим розмір довічного грошового утримання судді у відставці в результаті перерахунку склав 62% від заробітку.
При цьому визначення відсотка розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402 не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно з нормами Закону №1402, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу до втрачання чинності пункту 25 розділу XII «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі – Закон № 2453-VI).
Тому відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і не порушив прав та законних інтересів позивача.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апелянтів, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2018 року №3352/о/15-18 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Луцького    міськрайонного суду Волинської області у відставку.
Наказом від 12 листопада 2018 року №118/02.04 «Про відрахування ОСОБА_1 » позивач відрахований із штату вказаного суду.
Рішенням ГУ ПФУ від 21 листопада 2018 року №032350003081  з 11 листопада 2018 року ОСОБА_1 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди.
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 12 листопада 2018 року, виданого ОСОБА_1 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, його стаж становить 32 роки 7 днів, з яких    2 роки 14 днів – період проходження строкової військової служби; 2 роки 5 місяців 3 дні – половина строку навчання    за денною формою у вищому навчальному закладі, 7 місяців 8 днів – періоди роботи в.о. народного засідателя судді за періоди 1990-1991 років, помічника голови Луцького міського суду.
З 24 квітня 1992 по 12 листопада 2018 позивач перебував на посадах народного судді Луцького міськрайонного суду, судді судової колегії в цивільних справах Волинського обласного суду, судді Луцького міського та міськрайонного судів. 
У новому розрахунку, виданому із врахуванням рішення комісії з визначення стажу роботи суддів та працівників апарату суду від 04 березня 2019 року №2/02 та наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 14 березня 2019 стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 7 днів після зарахування до нього перебування позивача на посаді стажиста Луцького районного суду з 01 серпня 1986 року по 31 липня 1990 року.
ГУ ПФУ рішенням від 03 березня 2020 року №6/6    за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року №332.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №140/13124/20 визнано протиправними дії та рішення ГУ ПФУ від 03 березня 2020 року №6/6 та зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року №332 з урахуванням фактично виплачених сум.
Виконуючи рішення суду від 06 жовтня 2020 року у справі №140/13124/20, ГУ ПФУ прийняло рішення № 032350003081 від 16 листопада 2020 року, яким здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року. При цьому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було розраховано з розміру 62 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА від 26 лютого 2020 року № 332, виходячи зі стажу судді, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання, у 26 років 06 місяців 19 днів.
ОСОБА_1 не погодився  із такими діями ГУ ПФУ щодо зменшення розміру його довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 62 % та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами частини 5 статті 308 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до преамбули Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон №1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.
Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до частини 2 статті 142 Закону №1402-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Як передбачено частиною 3 статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Водночас пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. 
Відтак, як слушно зауважив суд першої інстанції, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Отже позивач набула право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, пункт 25 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII, що був чинним станом на дату призначення позивачу довічного грошового утримання 11 листопада 2018 року, передбачав можливість призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям, що не відповідали встановленим у Закону №1402-VIII вимогам, у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. При цьому за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшувалося на два відсотки грошове утримання судді, яке не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. 
З урахуванням наведеного при призначенні довічного грошового утримання судді позивачу відсоток розміру від суддівської винагороди працюючого судді був визначений у 90 %, який був обчислений виходячи із стажу судді у 26 років 06 місяців 19 днів, з урахуванням положень абзацу другого пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII. Водночас відповідно до Закону № 2453-VI грошове утримання судді обраховувалося з 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Виходячи із приписів частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 3 статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Вказана обставина була залишена поза увагою суду першої інстанції. 
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується самим позивачем, що він був зарахований на посаду народного судді Луцького міського народного суду 24 квітня 1992 року на підставі положень Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР», приписи якого не передбачали права судді на відставку, а також не містили будь-яких спеціальних норм щодо визначення стажу роботи на посаді судді, необхідного для виходу у відставку.
Відтак, посилання ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі про необхідність врахування при визначенні його стажу, який надає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді, на приписи Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, Указу Президента України «від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», на думку апеляційного суду є безпідставними.
Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР», чинного на час обрання позивача на посаду судді вперше, народним  суддею  може бути обраний громадянин СРСР,  який досяг на день виборів 25 років, має вищу  юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.
Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07 червня 2018 року №2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 липня 2019 року при розгляді справи № 9901/140/19, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 закону №1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18).
На переконання апеляційного суду, наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1  права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково двох років роботи в галузі права.
Відтак, наведені правові норми та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку про те, що з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи із (50% + (6 + 2) х 2%) = 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що задоволена позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ від 16 листопада 2020 року № 032350003081 фактично охоплює вимогу про визнання протиправними відповідних дій відповідача та не вимагає додаткового задоволення для захисту його порушеного права.
Окрім того, апеляційний суд додатково звертає увагу на те, що стаж роботи судді, який дає право на надбавку за вислугу років (частина 2 статті 135 Закону № 1402-VIII) не є тотожним із стажем роботи судді (стаття 137 Закону № 1402-VIII), який надає право на відставку (стаття 116 Закону № 1402-VIII), що свідчить про неспроможність відповідних доводів позивача.  
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, неповно встановив фактичні обставини справи та допустив неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, оскаржуване сторонами судове рішення слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908+1362 = 2270 грн.
Викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 вимоги про повернення йому зайво сплачених, на його переконання, сум судового збору не відповідають повноваженням суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, передбаченим приписами статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, і можуть бути вирішені по суті у встановленому законом для цього порядку.
Відповідно до приписів частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З урахуванням того, що ГУ ПФУ тривалий час у порушення вимог чинного законодавства не проводить належним чином перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, апеляційний суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконання цього судового рішення та зобов`язати відповідача подати у місячний строк з часу набрання ним законної сили звіт про його виконання. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити частково.

Скасувати рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 140/2210/21 та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16 листопада 2020 року № 032350003081, яким здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 та визначено, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, становить 62 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області  від 26 лютого 2020 року № 332, починаючи з 19 лютого 2020 року, у розмірі 66 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Встановити судовий контроль за виконанням цієї постанови та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати до Восьмого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ 13358826, 43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 5 статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко