П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/519/21	

Категорія: 111030300                                                                                              Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В. 
                                                                                                                                    Місце ухвалення:  м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                   –   Ступакової І. Г. 
              при секретарі –   Поварчук В. В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.11.2020 № 00000725310, від 18.01.2021 № 00000023400,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" звернулося до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення №00000725310 від 09.11.2020 р. та №00000023400 від 18.01.2021 р. в повному обсязі. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях та невірному застосуванні норм Податкового кодексу України, а реальність господарських операцій підтверджена первинним документами, а отже ним правомірно сформовано податковий кредит. Також товариство акцентувало увагу, що чинне податкове законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти постачальника та його контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту. Обчислення, декларування та сплата суми податку є персональним податковим обов`язком кожного платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення №00000725310 від 09.11.2020 р. та №00000023400 від 18.01.2021 р. в повному обсязі. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект Шевченка, буд. 15/1,Одеса,65015 44104032) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (вул. Набережна, 64, Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область,57286 33133003) судовий збір в розмірі 14637 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що первинні документи містять недоліки, так акт виконаних робіт№194складено з порушенням п. 1.3 Договору  від 30.06.2020 року, а ТТН  не містить інформації про марку, модель та тип автотранспорту, які здійснювали перевезення за договором. Також з посиланням на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/2903/20 вказує, що директор ТОВ ТК “Логітек” не міг підписати акт надання послуг , оскільки з 09.07.2020 року по 13.07.2020 року перебував у відрядженні. Крім того, апелянт вказує на нереальності господарської операції з ТОВ ІК “Донгідроекоресурс”, оскільки контрагент позивача придбав цей товар у інших суб`єктів господарювання і перевіркою не встановлено імпорту зазначеного товару.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25.09.2020 р. по 16.10.2020 р. відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за липень 2020 року з урахуванням уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт перевірки від 19.10.2020 № 5/28-10-53- 10/33133003 (далі - акт).
Згідно висновків акту позивачем порушено п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, пп.200.1., п.200.4 ст.200, п.201.1, л.201.10 ст.201 Податкового кодексу (далі - ПК) України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2020 року в розмірі 73 421 324грн.; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за липень 2020 року на суму 76 879 грн.
На підставі висновків акту відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення:
- № 00000715310 від 09.11.2020 (за формою В1), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, заявлену у поданій податковій декларації з цього податку за липень 2020 року на 73 421 324грн., а також застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 36 710 662,00 грн.; 
- № 00000725310 від 09.11.2020 (за формою В4), яким Позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за липень 2020 року на суму 76      879 грн. 
Позивачем було оскаржено вищезазначені рішення податкового органу в порядку адміністративного оскарження, за результатами якого було прийнято рішення № 761/6/99-00-06-01-02-06 від 14.01.2021, яким податкове повідомлення-рішення № 00000725310 від 09.11.2020 залишено в силі, а податкове повідомлення-рішення № 00000715310 від 09.11.2020 (про зменшення суми бюджетного відшкодування) було частково скасовано у зв`язку з визнанням ДПС України помилковими висновків Офісу про неможливість включення зменшеної контролюючим органом суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового] періоду (рядок 21 декларації за червень 2020] до складу податкового кредиту звітного періоду (до рядка 16.1 декларації за липень 2020] у зв`язку з її неузгодженістю в результаті адміністративного оскарження, а також висновків про необхідність зменшення цієї суми у податковій декларації з ПДВ за липень 2020 та у зв`язку із тим, що рішенням ДПС України від 31.12.2020 про результати розгляду скарги, було визнано помилковими висновки Офісу про заниження Позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 72 871 680 грн. у декларації за червень 2020 по операціям з передачі природного газу у схов (відповідальне зберігання), що стало підставою для висновку про завищення від`ємного значення (рядка 21] у декларації за червень 2020 та вплинуло на висновки про завищення суми бюджетного відшкодування у декларації за липень 2020 р. 
А також було прийнято податкове повідомлення-рішення № 00000023400 (за формою В1), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, заявлену у поданій податковій декларації з цього податку за липень 2020 року на 549 644грн., а також застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 274 822грн.
Вважаючи спірні рішення податкового органу протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки  відповідно до змісту п. 56.18 ст.56 ПК України, оскарження рішення контролюючого органу до суду є юридичним фактом, з яким пов`язується неузгодженість визначених оскаржуваним рішенням сум, то включення податковою до спірного рішення про завищення бюджетного відшкодування суми в розмірі 3671 грн. з причини завищення від`ємного значення, що зменшено податковим повідомленням-рішенням № 0003795310 від 15.10.2020 р. є неправомірним.
Також вказав, що при визначенні суми завищення від`ємного значення, відповідачем протиправно повторно розраховано суму податкового кредиту в розмірі 3 671грн., адже ця ж сума вже була врахована при зменшенні суми бюджетного відшкодування (як оплачений постачальникам податковий кредит), а отже не могла бути врахована у залишку від`ємного значення, до якого включаються не оплачені суми. 
При цьому, дослідивши господарські операції позивача з контрагентами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт придбання позивачем послуг підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, а висновок податкового органу про нереальність господарських операцій не ґрунтується на фактичних обставинах справи та законодавстві, а тому прийшов до висновку, що  спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.
Переглянувши рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Згідно із п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірка та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України, приймається з урахуванням висновку про результати розгляд у заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Пунктом 58.1 статті 58 ПК України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 ПК України (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: 
-          невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;
- завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України:
-          заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначено заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.2 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування: та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Якщо за результатами перевірки, проведеної контролюючими органами, встановлено факт завищення платником податку від`ємного значення сум ПДВ, в тому числі від`ємного значення, яке було зараховано у зменшення податкового боргу з ПДВ, формується податкове - повідомлення рішення за формою "В4'' відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, із змінами і доповненнями.
Підпунктом 5 пункту 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 визначено, що сума від`ємного значення, що узгоджена протягом звітного (податкового періоду за результатами контрольно - перевірочної роботи відображається в податковій декларації з ПДВ в рядку 16.3 з обов`язковим відображенням такої суми в таблиці “*Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу на підставі податкового повідомлення-рішення та/або уточнюючого розрахунку”.
Так, як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки  позивача з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за червень 2020 року з урахуванням уточнюючих розрахунків (акт від 17.09.2020 № 34/28-10-53-11/33133003) відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення № 0003795310 від 15.10.2020 (отримано позивачем 20.10.2020) про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за червень 2020 року на суму 72 875 351 грн.
Ця ж сума від`ємного значення (72 875351 грн.) є складовою від`ємного значення в розмірі 82 999 411грн.. включеної Позивачем у рядок 16 .1 декларації з ПДВ за липень 2020.
Відповідно до п.56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пп.56.17.1 п.56.17 ст.56 ПК України, процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті.
Згідно з абз. 2 пп.56.17.5. п.56.17. ст.56 ПК України, день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108 -1.2  статті 108-1 цього Кодексу.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що на момент складання акту перевірки від 19.10.2020 № 5/28-10-53-10/33133003 строки оскарження податкового повідомлення - рішення № 0003795310 від 15.10.2020 ще не закінчилися, адже граничний строк подання адміністративної скарги спливав 03.11.2020 р.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що 29.10.2020 позивач направив поштою до ДПС України скаргу від 29.10.2020 вих. № НГЗ-Исх-01-20-1101 на податкове повідомлення - рішення № 0003795310 від 15.10.2020, а отже останнє не може вважатися узгодженим, а тому у позивача не виникало обов`язку включати до декларації з ПДВ суму зменшення від`ємного значення, а у відповідача не було підстав робити висновок про завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за червень 2020 на 3671 грн. про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Крім того, в подальшому, оскільки податкове повідомлення-рішення № 0003795310 від 15.10.2020 залишено без задоволення, позивач 18.01.2021 оскаржив вказане податкове повідомлення - рішення до суду та ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Миколаївський глиноземний завод” було відкрито провадження у адміністративній справі № 400/252/21.
При цьому судом першої інстанції правомірно зазначено, що законодавством України чітко визначено порядок відображення в податковому обліку з ПДВ сум зменшеного від`ємного значення з ПДВ за результатами контрольно - перевірочної роботи, згідно якого сума зменшеного контролюючим органом від`ємного значення (значення рядка 21 декларації) згідно ППР за формою ’'В4" включається платником до рядка 16.3 декларації з ПДВ в тому звітному податковому періоді, в якому відбулось узгодження такого податкового повідомлення- рішення і лише у випадку, коли платник самостійно не включив до рядка 16.3 декларації з ПДВ за відповідний період суму узгодженого від`ємного значення ПДВ. зменшену контролюючим органом за ППР форми “В4”, контролюючий орган має право самостійно робити висновки про завищення такого від`ємного значення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, повідомлення-рішення №0003795310 від 15.10.2020 було оскаржене позивачем в адміністративному порядку та в подальшому - після залишення скарги без задоволення - до суду, то це повідомлення - рішення вважалося неузгодженим, а отже відповідач дійшов помилкового висновку про завищення позивачем від`ємного значення у рядку 16 декларації з ПДВ за червень 2020 на 3671 грн. 
Щодо висновку відповідача про завищення бюджетного відшкодування на суму 3671 грн. (червень 2020 р.),колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції з дослідженням всіх обставин справи та документів, які містяться в матеріалах справи, правомірно вказано, що при визначенні суми завищення від`ємного значення, відповідачем протиправно повторно розраховано суму податкового кредиту в розмірі 3 671грн., адже ця ж сума вже була врахована при зменшенні суми бюджетного відшкодування (як оплачений постачальникам податковий кредит), а отже не могла бути врахована у залишку від`ємного значення, до якого включаються не оплачені суми. 
Такий висновок зокрема підтверджено і тим, що за наслідками адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення № 0003795310 від 15.10.2020 за формою В4, останнє залишено без змін в частині зменшення від`ємного значення на 3 671 грн.
Стосовно висновку податкового органу про завищення податкового кредиту по рядку 10.1 декларації з ПДВ за липень 2020 на суму 622 852грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, такі  висновки податкового органу зокрема обґрунтовано тим, що: 
Господарські операції ТОВ «МГЗ» з ТОВ ТК «Логітек» (надання послуг з перевезення бокситів) за наслідкам виконання яких ТОВ «МГЗ» сформовано податковий кредит на суму 545  973,30 грн., оформлені первинними документами,  складеними з порушенням вимог до їх складання, а тому такі документи не можуть вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності;
Господарські операції ТОВ «МГЗ» з ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» (поставка товарів), за наслідками виконання яких  ТОВ «МГЗ» сформовано податковий кредит на суму 76  878,72 грн., неможливо підтвердити, оскільки неможливо підтвердити придбання товару підприємствами 2-ї та 3-ї ланки ланцюга постачання. 
Відповідно до абз. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Згідно п.200.1, абз. «б», «в» п.200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
У перевіряємий період одним з контрагентів позивача було ТОВ ТК “Логітек”, з даним контрагентом позивачем було укладено договір про надання послуг з переміщення бокситу від 30.06.2020 р., за умовами якого ТОВ ТК “Логітек” взяв на себе зобов`язання з організації перевезення та буртування бокситів на території ТОВ “МГЗ”. 
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Тобто, визначальною і обов`язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.
На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ ТК “Логітек” позивачем надано копії акту наданих послуг, платіжне доручення, ТТН, відомості про вантаж, податкову накладну.
Відповідачем в свою чергу вказано, що оскільки первинні документи, якими підтверджується факт надання зазначених послуг мають недоліки, то це не дозволяє визнати вказані господарські операції підтвердженими належним чином.
Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи з огляду на наступне.
Так, доводи апелянта стосовно не зазначення у ТТН марки, моделі та типу автотранспорту та неможливості підписання директором ТОВ ТК «Логітек» Антиповим М.Ю. Акту наданих послуг № 194 від 10.07.2020, то вони не можуть свідчити про не підтвердження господарської операції, оскільки відповідно до ч.І ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, як зокрема, превалювання сутності над формою -операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Відповідно до 4,2 ст.9 цього ж Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити. якщо   інше не передбачено окремими  законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Отже, спеціальний закон в сфері оформлення первинної та зведеної облікової документації - Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" - визначає, що лише істотні недоліки первинних документів, такі як неможливість ідентифікації осіб, що брали участь у здійсненні господарської операції, відсутність дати складання документа, назви підприємства, від імені якого складено документ, змісту та обсягу господарської операції, можуть бути підставою для невизнання господарської операції.
Сама ж по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 18.08.2021 у справі № 380/5298/20, від 17.08.2021 у справі № 640/14013/20, від 17.11.2020 у справі № 804/542/16.
Щодо доводів апелянта, що в ТТН зазначені водії ТОВ ТК «Логітек» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак зазначені водії не вказані у переліку перепусток, які видавалися позивачем у липні 2020 року, то слід зазначити, що договірні відносини Позивача з ТОВ ТК «Логітек» до укладання договору № НГЗ-Д-20-285 від 30.06.2020 здійснювалися за іншим договором № НГЗ-Д-20-001 від 04.01.2020 з аналогічним предметом (про надання послуг з переміщення бокситу по території ТОВ «МГЗ»).
Крім того, на вимогу суду позивачем надано пояснення,з яких вбачається,  що зазначені водії не є працівниками позивача та облік їх роботи ведеться  виконавцем послуги ТОВ ТК «Логітек», яким також оформлялася ТТН, а тому позивач звернувся до такого товариства за наданням пояснень, щодо обставин складання такої ТТН, а також до ТОВ «Охорона МГЗ» щодо обставин видачі перепусток.
Листом №125 від 10.09.2021 року ТОВ ТК «Логістек» повідомило позивача про те, що через великий обсяг перевезень та кількість задіяних водіїв при складанні зведеної ТТН №000014 від 08.07.2020 року була допущена технічна помилка, яка полягала у включенні до розділу «Водій» цієї ТТН прізвищ водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,які перебували на території позивача за наданими їм перепустками в березні-травні 2020 року. Вказані водії були помилково включені до ТТН 000014 за закріпленими за ними транспортними засобами НОМЕР_1 (Камаз), НОМЕР_2 (Фаб), НОМЕР_3 (Краз), в той час як фактично протягом червня-липня 2020 року на даних авто на території позивача працювали інші водії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджено разовими ТТН, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Щодо доводів апелянта про те, що акт про надання послуг № 194 від 10.07.2020 складено з порушенням п.1.3 договору № НГЗ-Д-20-285 від 30.06.2020 (який визначає добовий об`єм перевезення не більше 5000тн.), оскільки у акті кількість перевезення бокситу за 8 діб (з 01.07.2020 по 09.07.2020) складає 71 687,671тн., тоді як максимальна кількість перевезеного бокситу не могла перевищувати 40  000 т. (8 X 5000=40 000), колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки фактично вказаним актом було оформлено факт надання послуг починаючи з 22.06.2020 по 09.07.2020 (що також підтвердив відповідач на стор.26 акту перевірки), позаяк вказаний період та обсяг надання послуг помилково не був включений до акту надання послуг, оформлений за попереднім договором № НГЗ-Д-20-001 
Щодо доводів відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 76  879 грн. по операціям з ТОВ ІК «Донгідроекоресурс», то колегія суддів зазначає наступне.
В обґрунтування висновку про завищення позивачем податкового кредиту податковий орган посилається на те, що придбаний ТОВ «МГЗ» у ТОВ Ж «Донгідроекоресурс» товар - градирня ДВГ-1000Н-4 - останнє придбало у інших постачальників (посередників) 2-ї та 3-ї ланки по ланцюгу постачання (ТОВ «Поліфекс Плюс», ТОВ «Екарго Тех-Трейд» та інш.), а згідно аналізу ІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних, не встановлено придбання або імпорту зазначеного товару вказаними підприємствами.
Факт реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» підтверджується належним чином оформленими первинними документами (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, прибутковими ордерами, платіжними дорученнями, які надавалися відповідачу під час перевірки та їх копії надані до матеріалів справи).
По факту поставки товару, постачальником складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні № 4 від 29.07.2020 та № 5 від 29.05.2020, на підставі яких позивач включив ПДВ в сумі 76 878грн. до податкового кредиту у декларації з ПДВ за липень 2020 року.
Вищевказані первинні документи не мають жодних недоліків та повною мірою підтверджують факт поставки товарів, фактичний рух активів та зміни у власному капіталі і зобов`язаннях позивача, а тому за наслідками поставки товару у позивача виникло право на формування податкового кредиту в сумі 76 879грн. у декларації з ПДВ за липень 2020 року.
Водночас, апелянт зазначає, що позивач має нести відповідальність за можливі порушення правил провадження господарської діяльності та ведення податкового обліку контрагентами 2-ї та 3-ї ланки ланцюга постачання товару (кінцевим покупцем якого був позивач), з якими у позивача не було прямих господарських взаємовідносин. Однак така позиція є помилковою, оскільки податкове законодавство не ставить право платника податків на віднесення сплачених сум ПДВ до складу податкового кредиту у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.
Доводи податкового органу про вчинення позивачем податкового правопорушення з посиланням на обставини можливого порушення порядку ведення податкового обліку підприємствами, з якими позивач не мав прямих стосунків, суперечить закріпленому у ч.2 ст.61 Конституції України принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, оскільки позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом або постачальниками своїх зобов`язань.
В постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 640/3515/19 Верховний Суд зробив наступний правовий висновок - чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.
Також  апелянт вказує про неможливість встановити згідно баз даних ДПС факту придбання (імпорту) товарів контрагентами ТОВ «ІК «Донгідроекоресурс» (підприємства 2-ї та 3-ї ланки ланцюга постачання), які в подальшому поставлялися позивачу, вказує на те, що господарські операції насправді не відбулися та податковий кредит сформовано позивачем незаконно
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та не приймає їх до уваги, оскільки:
ПК України не визначає обставину щодо відсутності інформації в базах даних ДПС про придбання товару постачальником як підставу для позбавлення покупця цього товару права на податковий кредит;
можливі порушення, допущені платником податків при веденні бухгалтерського та податкового обліку результатів власної господарської діяльності можуть бути підставою для покладання податкової відповідальності за такі порушення саме на такого платника, а не на його контрагентів, які жодних порушень не допускали, що відповідає принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, закріпленому у ст.61 Конституції України;
законодавство України не покладає на платника податків-покупця товарів обов`язку перед придбанням товарів перевіряти у постачальника товарів обставини відповідності номенклатури та кількості товарів, які такий постачальник продає номенклатурі та кількості товарів, які він раніше придбав для перепродажу.
Отже, колегія суддів не приймає посилання відповідача на наявну податкову інформацію про не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і на податкову інформацію про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки така інформація не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку: неналежне. виконання контрагентом покупця свого обов`язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати негативних наслідків для самого покупця.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 803/1712/13-а, від 13.08.2021 у справі № 2а-5011/12/1370, від 12.08.2021 у справі № П/811/884/14, від 30,07.2021 у справі № 160/2286/19
При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки акту перевірки про відсутність реального здійснення господарських операцій з ТОВ «ІК «Донгідроекоресурс» зроблено на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер.
Стосовно посилання Апелянта у скарзі на наявність заборгованості ТОВ «МГЗ» перед ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» в сумі 1 657 378,64грн. за поставлений товарі та на не введення у перевіряємому періоді позивачем в експлуатацію придбаного у вказаного контрагента обладнання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 198.2. ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Виходячи з цієї норми позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту за липень 2020 року суму ПДВ в розмірі 76  879 грн. по факту отримання товару (градирня ДВГ-1000Н-4) від ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» (що підтверджено належним чином оформленими первинними документами).
Тому факт не здійснення оплати за вказаний товар юридичного значення для права формування податкового кредиту не має, а не введення в експлуатацію у липні 2020 придбаного Позивачем у ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» обладнання не є згідно норм ПК України підставою для неможливості включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, право на яке виникло у зв`язку з придбанням цього обладнання, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Стосовно посилання апелянта у скарзі на начебто не надання до перевірки актів приймання-передачі, пакувальних листів та сертифікатів якості (відповідності) на поставлений ТОВ ІК «Донгідроекоресурс» Позивачу товар, то вони є хибними та такими, що не можуть обґрунтовувати його доводи стосовно нереального характеру господарських операцій, оскільки договором поставки № НГЗ-Д-20-167/8310Р3887 від 13.04.2020 передбачено (п.п.3.3 - 3.5), що документом, який підтверджує факт поставки товару є видаткова накладна, а не акт приймання-передачі. 
Також помилковими є доводи апелянта стосовно не надання Позивачем до перевірки пакувальних листів, оскільки п.З.З договору поставки № НГЗ-Д-20-167/8310Р3887 від 13.04.2020 серед переліку товаросупровідних документів, які разом з товаром мали бути передані позивачу, такий документ як пакувальні листі відсутній. Крім того, пакувальний лист не є первинним документом, який засвідчують факт вчинення господарської операції, а є лише документом, що свідчить про належне виконання постачальником вимог договору про пакування товару.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. 
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 16 вересня 2021 року. 

Головуючий суддя:                                                                                 О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова