ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року                      м. Дніпро                             Справа №  908/1861/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва    І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Кузнецової І.Л., Чус О.В. 

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу 
Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2021 р. 
( суддя Азізбекян Т.А., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 03.02.2021 р.) 
у справі 
за позовом:        Концерну "Міські теплові мережі" 
                            ( м. Запоріжжя )
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни 
                            ( м. Запоріжжя )
про стягнення 233 817,06 грн.
                                                 ВСТАНОВИВ:
1.            Короткий зміст позовних  вимог
Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни про стягнення основного боргу в сумі 227 224,59 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року, пені у сумі 5 801,76 грн., трьох процентів річних у сумі 790,71 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані ст. ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 193, 222, 276 Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". 
Позивач зазначає, що на об`єкти теплопостачання, які належать Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору Дарування нежитлового приміщення від 26.09.2018 р., у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року поставив теплову енергію на загальну суму 227 224,59 грн. На адресу Відповідача була надіслана вимога № 08-05/158-120 від 27.05.2020 про сплату боргу. Відповідач відмовився від сплати заборгованості. 

2.        Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі та мотиви його прийняття
    Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.01.2021 р. позов задоволено - стягнуто з Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни на користь Концерну "Міські теплові мережі"  заборгованість за послуги у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року з централізоване опалення та постачання гарячої води у сумі 227 224  грн. 59 коп.,  пеню в сумі 5 801 грн. 76 коп., 3% річних в розмірі 790 грн. 71 коп. та судовий збір у сумі           3 507 грн. 26 коп. 

3.            Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Христенко Надія Олександрівна звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду  та прийняти  нове рішення, яким у позові відмовити, а також залучити до розгляду апеляційної скарги у справі № 908/1861/20 у якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» філію Запорізького обласного управління AT «Ощадбанк».

4.            Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом порушено норми процесуального права при винесенні протокольної ухвали суду про закриття підготовчого судового засідання та призначення розгляду справи по суті того самого дня без письмової згоди Відповідача, а повний текст рішення виготовлено з порушенням десятиденного строку. 
Водночас, на думку Скаржника, у Відповідача перед Позивачем відсутні будь які зобов`язання за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року та заборгованість є необгрунтованою, надуманою Позивачем та не підтверджується жодними належними доказами.
При цьому Скаржник зазначає, що на протязі 2019 та 2020 років Відповідач неодноразово зверталась, як до Філії Концерну «МТМ» Хортицького району, так і безпосередньо до Концерну «МТМ» з повідомленням про те, що приміщення по АДРЕСА_1 належать Христенко Надії Олександрівні на підставі договору дарування,  та зазначені приміщення які перебувають у власності Відповідача відключені від теплопостачання з 2001 року, на підтвердження чого попереднім власником надано копію відповідного Акту від 31.05.2001 р., який на момент розгляду справи Позивачем не оспорюваний та в судовому порядку не скасований.
Скаржник наголошує на тому, що комунальні послуги за договором оренди частини нежитлового приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу ( літ. А-5 ) визначеного в експлікації,  за адресою АДРЕСА_1 , повинен сплачувати Орендар, а саме Філія - Запорізького обласного управління AT «Ощадбанк». Під час судового засідання 05.01.2021 р. представником Позивача було повідомлено суд, що Відповідачем здаються в оренду частина приміщення АТ «Ощадбанк». У зв`язку із зазначеним як Позивачем так і судом проігноровано даний факт, та не вжито відповідних заходів щодо залучення в якості третьої особи AT «Ощадбанк».
Крім того, Скаржник зазначає, що Відповідач мала представника у даній справі, який представляв її інтереси па підставі договору про надання правової ( правничої ) допомоги. Представник Відповідача з`являвся до суду у призначені судом засідання, але з незрозумілих причин відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву до суду так і не надав, чим порушив умови договору про надання правової (правничої) допомоги. Відповідач не мала змоги особисто проконтролювати представника та поцікавитись рухом справи у суді. Не задоволена діями свого представника, Відповідачка подала відповідну скаргу до КДКА Запорізької області. 

5.            Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
         Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1  ст. 263 ГПК України  та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.            Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова I.Л., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2021 р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.
16.03.2021 р. від  представника Скаржника до суду надійшло заява, в якій він просить суд розглядати апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін.
   Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2021 р. розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.01.2021 р. у справі  № 908/1861/20 призначено в судове засідання на  08.04.2021 р. 
Від  представника  Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних  засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел. НОМЕР_1 .
Розпорядженням керівника апарату суду від 05.04.2021 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів:  Кузнецової I.Л., Широбокової Л.П. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2021 р., судове засідання  у справі № 908/1861/20, призначене на 08.04.2021 р. на 15:00 год., вирішено провести  з представником Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни, в приміщенні  Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення  суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
08.04.2021 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центрального апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Чус О.В., розгляд справи № 908/1861/20 в судовому  засіданні  не відбувся.
Розпорядженням керівника апарату суду від 23.04.2021 р., у зв`язку з виходом на роботу після   відпустки судді Чус О.В., для дотримання принципу незмінності колегій суддів при розгляді справи, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді -  Кузнецова І.Л., Чус О.В.
У зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з відпусткою члена колегії - судді Чус О.В. та неможливістю проведення судового засідання 08.04.2021 р., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2021 р. розгляд апеляційної скарги   призначено в судове засідання на  25.05.2021 р..
Від  представника  Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних  засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": ІНФОРМАЦІЯ_2 , № тел. НОМЕР_1 .
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2021 р., судове засідання  у справі № 908/1861/20, призначене на 25.05.2021 р. на 10:30 год., вирішено провести  з представником Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни, в приміщенні  Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення  суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2021 р. розгляд справи відкладено на 08.07.2021 р..
У судовому засіданні 08.07.2021 р., проведеному в режимі відеоконференції було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.      Встановлені судом обставини справи
Концерн "Міські теплові мережі" є юридичною особою по законодавству України, яка відповідно до п. 2.2 Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.
Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.
Згідно із Законом України "Про природні монополії" Позивач відноситься до суб`єктів природної монополії та, як монополіст такої природної монополії, відповідно до частини  5 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовляти споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. 
У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Позивач посилається на те, що Концерн "Міські теплові мережі" звертався до Фізичної особи підприємця Христенко Надії Олександрівни з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ( копії супровідних листів від 10.06.2020 р., а також проект договору з доказами направлення містяться в матеріалах      справи ). Проте, ФОП Христенко Надія Олександрівна всупереч вимогам Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією не уклала з Концерном "МТМ" договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 408690 від 16.04.2020 р..
На пропозицію Позивача укласти договір ФОП Христенко Надія Олександрівна, листом від 06.07.2020 р. повідомила Позивача, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить їй на праві власності як фізичній особі на підставі договору дарування від 26.09.2018 р., а також про те, що приміщення відключено від теплопостачання з 2001 року  на підставі відповідного акта про відключення. Таким чином, у зв`язку з ненаданням послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, неправильним визначенням в проекті договору в якості ФОП повернуто на адресу Позивача два примірника проекту договору № 408690 від 16.04.2020 р. без підписання. 
Факт того, що об`єкт теплопостачання - нежитлові приміщення: приміщення III першого поверху, приміщення І підвалу (літ.А-5), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать Відповідачу на праві приватної власності підтверджується договором дарування нежитлового приміщення від 26.09.2018 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Позивач зазначає, що приміщення Відповідача знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 та мають єдину систему опалення з житловим будинком. У приміщеннях Відповідача відсутній власний прилад обліку теплової енергії, тоді як житловий будинок оснащено загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії.
Розподіл теплової енергії спожитої будинковим приладом обліку, здійснюється пропорційно тепловим навантаженням, з урахуванням годин роботи теплового обладнання споживачів (методика нарахування за фактично відпущену теплову енергію за спірний період міститься в матеріалах справи).
Факт постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період.
Позивач у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року поставив Відповідачу теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 227 224,59 грн. 
На адресу Ввідповідача Позивачем направлялися акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на оплату спожитої теплової енергії за спірний період для подальшої їх оплати, про що свідчать списки (реєстри) рекомендованих листів на відправлення та фіскальні чеки. 
Жодних оплат у зазначений період Відповідач не здійснив, тому сума основного боргу відповідача перед Позивачем складає 227 224,59 грн. 
На адресу Відповідача була надіслана вимога № 08-05/158-120 від 27.05.2020 р. про сплату заборгованості у розмірі 227 224,59 грн., яка листом від 06.07.2020 р. залишена Відповідачем без задоволення. 
Нездійснення Відповідачем оплати за спожиту теплову енергію в гарячій воді у період з грудня 2019 року  по квітень 2020 року щодо об`єкту - нежиле приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу в сумі 227 224,59 грн., пені у сумі 5 801,76 грн., 3% річних у сумі 790,71 грн. 

8.      Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача вартості наданих Позивачем послуг постачання гарячої води за відсутності укладеного між сторонами спору договору.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги"
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом  5 частини 3    статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила).
Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).
Пунктом 2 Правил встановлено, що правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.
Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (пункт 4 Правил).
Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (пункт 29 Правил).
Теплопостачальна організація має право: вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії (пункт 35 Правил).
Споживач має право: вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору; отримувати згідно із законодавством та укладеним договором відшкодування завданих йому збитків; у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо; вимагати проведення по будинках, не обладнаних приладами комерційного обліку теплової енергії, нарахування реально спожитої кількості тепла на потреби опалення відповідно до визначених договором теплових навантажень будинків, реальних температур теплоносія в теплових мережах, температур зовнішнього повітря та тривалості розрахункового періоду; вимагати поновлення теплопостачання будинку після усунення технологічних порушень, якщо теплопостачання було припинено без розірвання договору; звертатися до суду в установленому законодавством порядку для вирішення питань, що стосуються предмета договору (пункт 39 Правил).
Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (пункт 40 Правил).
Статтею 14 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 1, 5, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").
З урахуванням наведених правових норм, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. 
У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 року у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".
Як вбачається з матеріалів справи, об`єктом теплопостачання є нежилі приміщення, розташовані у АДРЕСА_2 , які знаходяться у багатоквартирному житловому будинку, що має єдину систему централізованого опалення, тому позивач не мав законної можливості припинити відпуск теплової енергії на об`єкти теплопостачання шляхом відключення нежитлового приміщення відповідача від центральної системи теплопостачання будинку.
Судом першої інстанції обгрунтовано не було прийнято до уваги посилання Відповідача у листі від 06.07.2020 р. на Акт від 31.05.2001 р. відключення системи теплопостачання та гарячого водопостачання, як на доказ того, що у Відповідача відсутнє опалення, оскільки жодних належних доказів того, що приміщенні за адресою АДРЕСА_1 (на час, за який Позивач просить стягнути плату за теплопостачання) було відключено від систем центрального опалення багатоквартирного житлового будинку, суду  надано не було.
До того ж, згідно з п. 36 вказаних Правил, виконавець послуг зобов`язаний припинити за письмовою вимогою споживача надання послуг з центрального опалення (за наявності технічної можливості) на період тимчасової відсутності споживача та членів його сім`ї, опломбовуючи запірні вентилі на вводі у квартиру.
Крім того, самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення від плати за послуги. 
Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд - Позивач виконав свої зобов`язання відносно надання послуг з централізованого опалення, а Відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний її сплатити.
У зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії Відповідача має спільне з будинком підключеним до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів, відповідно до яких Концерном "МТМ" було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.
Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.
Опалювальний сезон 2018-2019 років у м. Запоріжжя: розпочався з 04.11.2018 відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.11.2018 № 511; закінчився 05.04.2019 відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.04.2019 № 130.
Як вже зазначалось вище, Позивачем протягом спірного періоду складались акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води та рахунки на оплату зазначених послуг, які направлялися на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку, про що свідчать залучені до матеріалів справи відповідні списки (реєстри) на відправлення листів та фіскальні чеки.
Відповідно до розрахунку Позивача, та доданих актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків, стягненню підлягають надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 227 224,59 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року. 
Судом першої інтанції враховано, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2006 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до 26.09.2019 р. право власності на вказані нежитлові приміщення належало ОСОБА_2 .
Концерн "МТМ" раніше вже звертався до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з попереднього власника вказаних нежитлових приміщень - ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді.
Рішенням  Господарським судом Запорізької області від 28.01.2020 р. у справі № 908/1944/19, залишеним без змін  постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 р. - позовні вимоги Концерну "МТМ" були задоволені - стягнута плата за наді послуги з централізованого опалення у сумі 150 920,57 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.
Вказаним рішенням господарського суду встановлено, що об`єкт споживання теплової енергії ( за адресою: АДРЕСА_2 має спільне з будинком підключеним до теплової мережі Концерну "МТМ", житловий будинок АДРЕСА_1 оснащено приладом обліку теплової енергії, відсутні належні та допустимі докази того, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 було відключено від систем центрального опалення багатоквартирного житлового будинку, а також доказів підтверджуючих, що таке відключення було узгоджено в установленому законом порядку, зокрема, з балансоутримувачем будинку - ЖБК № 166 "Автомобіліст-4".
26.09.2018 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. засвідчено договір дарування нежитлового приміщення, серія № 2691, відповідно до якого ОСОБА_2 передав безоплатно у дарунок, своїй доньці Христенко Н.О. нежитлові приміщення III першого поверху площею 768,3 м та приміщення І підвалу літ А-5 площею 651,3 м2, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1
Враховуючи те, що Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що він не споживав послуги та не є споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про обгрунтованість вимог Позивача та стягнення з Відповідача заборгованість за отримані послуги у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року з централізоване опалення та постачання гарячої води у сумі 227 224,59 грн. 
Також Позивачем заявлено до стягнення 5801,76 грн. пені, нарахованої за загальний період з 20.01.2020 р. по 11.03.2019 р..
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 231 ГК України).
Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
За пунктом 22 частини 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Нараховуючи пеню, Позивач посилається на Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". Цей Закон встановлює відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Як слушно зазначив суд першої інстанції - надана Позивачем Відповідачу послуга є комунальною послугою.
Ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" установлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.
Враховуючи викладене, господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог Позивача щодо стягнення з Відповідача загальної суми пені у розмірі 5 801,76 грн та 790,71 грн. 3% річних за спірний період.
На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.
Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, невчиненням відповідних процесуальних дій з боку представника Відповідача, який приймав участь у судових засіданнях  ( не надання відзиву на позов та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи ) не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання Скаржника про залучення в якості третьої особи AT «Ощадбанк», оскільки заявником не доведено, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки вказаної особи.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Позивачем було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з Відповідача у цій справі суми коштів, що є підставою для задоволення позову.

9.     Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
   За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,     якщо     визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального     і     процесуального     права.
      За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

10.    Судові витрати
        У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
  На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Христенко Надії Олександрівни залишити без задоволення. 

Рішення  Господарського суду  Запорізької області від 05.01.2021р. у справі № 908/1861/20 залишити без змін. 

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.
          Повний текст постанови складено 12.07.2021 р.
Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова
Суддя                                                                                             О.В. Чус