Ухвала
 
20 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 298/1531/19
 
провадження № 61-8752ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на окрему ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.
 
Рішенням Великоберезнянського районного суду від 03 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2021  року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено юридичний факт, за яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , який проходив військову службу в Збройних Силах в період з 18 жовтня 1983 року по 23 жовтня 1985 року, з них з 24 квітня 1984 року по 23 квітня 1985 року у складі військової частини пп НОМЕР_1 у Демократичній Республіці Афганістан, де брав участь у бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
 
Окремою ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2021  року зобов`язано довести виявлені факти до відома Міністерства оборони України для відповідного реагування. Про вжиті заходи належить повідомити апеляційний суд протягом одного місяця з дня надходження окремої ухвали.
 
16 липня 2021 року Міністерство оборони України (далі – МО України), яке не брало участі у справі, подало до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 20 липня 2021 року. 
 
Касаційна скарга МО України не була прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки вона не відповідала формі та змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.
 
Крім того, зазначена касаційна скарга МО України містила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, із зазначенням того, що повний текст судового рішення заявником отримано 29 червня 2021 року, однак не надавши, при цьому підтверджуючих документів, тому у суду касаційної інстанції були відсутні підстави для його задоволення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року касаційну скаргу МО України залишено без руху для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання цієї ухвали, попереджено про наслідки невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк.
 
На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2021 року заявник направив до суду запитувані матеріали.
 
Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті  389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 911/961/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 711/9903/14, від 04 травня 2018 року у справі № 922/3997/15, від 04 травня 2018 року у справі № 922/1733/17, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Разом з цим, підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Також заявник указує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга МО України подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Міністерства оборони України про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити Міністерству оборони України строк на касаційне оскарження окремої ухвали Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2021 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення за касаційною скаргою Міністерства оборони України на окрему ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2021 року. 
 
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані 
до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у місячний строк. 
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян
                                    
                                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара