УХВАЛА

13 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/15428/19
адміністративне провадження № К/9901/22417/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу Панченка Олександра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в особі Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, яка полягає у:
- невчиненні дій щодо визнання недійсним паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським РВ ГУ ДМС України в місті Києві від 25 вересня 2015 року на ім`я позивача;
- невчиненні дій щодо видачі позивачу нового паспорта громадянина України;
- невчиненні дій щодо надання позивачу тимчасового посвідчення, що підтверджує особу;
2) визнати протиправною відмову Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві оформлену листом від 23 лютого 2019 року № 05/537 щодо видачі позивачу паспорта громадянина України замість втраченого серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським РВ ГУ ДМС України в місті Києві від 25 вересня 2015 року;
3) визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби; України, яка полягає у ненаданні відповіді за результатами розгляду скарги позивача від                       02 березня 2019 року на відмову Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві у видачі позивачу нового паспорта громадянина України замість втраченого та невидачу тимчасового посвідчення, що підтверджує особу позивача;
4) зобов`язати Державну міграційну службу України здійснити дії по оформленню позивачу та видачі через Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві паспорта громадянина України замість втраченого, зокрема:
- визнати недійсним з 12 липня 2017 року втрачений паспорт позивача серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 25 вересня 2015 року;
- видати позивачу замість втраченого паспорта громадянина України новий паспорт громадянина України;
- видати тимчасове посвідчення, що підтверджує особу позивача.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від    09 квітня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України, яка полягає у ненаданні відповіді за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 02 березня 2019 року на відмову Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві у видачі позивачу нового паспорта громадянина України замість втраченого та невидачу тимчасового посвідчення, що підтверджує особу позивача.
17 червня 2021 року представник позивача засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку із необхідністю подання касаційної скарги у новій редакції, з  уточненням дати рішення суду апеляційної інстанції.
Представник позивача усунув недоліки касаційної скарги шляхом надання касаційної скарги у новій редакції, де уточнив дату рішення суду апеляційної інстанції. 
Судом встановлено, що справу у суді першої інстанції розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і  стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України статті 12 КАС України для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, судом касаційної інстанції не встановлено.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, і скаржник на такі не посилається.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Зважаючи на те, що скаржнику відмовлено у відкритті касаційного провадження, колегія суддів не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Панченка Олександра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в особі Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      О.В. Кашпур

Судді:                                                                                              О.Р. Радишевська

                                                                                           С.А. Уханенко