ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 463/2837/21	Головуючий у 1-й інстанції Мармаш В.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/731/21 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 305010300 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року         м. Тернопіль
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі: 
головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Костів О. З., Шевчук Г. М., 
секретар с/з - Іванюта О.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 463/2837/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Личаківського районного суду міста Львова від 18.03.2021 року, прийняту в місті Львові суддею Личаківського районного суду міста Львова Мармаш В.Я., за позовом ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області Левика Ярослава Андрійовича, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. та держави Україна в особі Державної казначейської служби України. Позивач, посилаючись на приписи статей 22, 56, 64 Конституції України, просив стягнути з відповідача - держави України в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 1000000 грн., завдану в результаті незаконних дій судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А., який ухвалив незаконним судове рішення.
Позов обгрунтовано тим, що судові рішення судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. від 11.11.2016 року і від 28.11.2016 року про залишення апеляційної скарги без руху та ухвала цього ж судді від 16.12.2016 року, якою апеляційну скаргу ФГ ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто апелянту є незаконними, оскільки останню ухвалу судді від 16.12.2016 року скасовано Верховним Судом, а справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. ОСОБА_1 зазначив, що у вказаних судових рішеннях суддя незаконно вимагав усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору, мав намір позбавити позивача доступу до правосуддя, принизив його честь, гідність та ділову репутацію.
Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 18.03.2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. про відшкодування моральної шкоди. Справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано за територіальною підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Роз`яснено позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог перешкоджає повторному зверненню до суду з такими самими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
01.04.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу судді Личаківського районного суду міста Львова від 18.03.2021 року в частині відмови у відкритті провадження за позовом до судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. про відшкодування моральної шкоди, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що при відмові у відкритті провадження суддя Личаківського районного суду міста Львова порушив його права, гарантовані статтями 8, 22, 40, 55, 56, 124, 129 Конституції України, ч. 6 статті 1176 ЦК України, статтями 26,27,28, 82, 186, 263 ЦПК України, а також не роз`яснив йому до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. ОСОБА_1 вказав, що суд, відмовляючи у відкритті провадження, не зазначив, які саме норми права забороняють розглядати позов про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді. ОСОБА_1 зазначив, що суд повинен був захистити його право, розглянувши спір по суті.
В іншій частині, тобто щодо позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, судове рішення не оскаржується, тому згідно частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Ухвалою Верховного суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2021 року визначено підсудність апеляційного розгляду цивільної справи № 463/2837/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до судді апеляційного суду Львівської області Левика Я.А., держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди Тернопільському апеляційному суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, хоч був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (рекомендоване повідомлення № 4600116332029). Інші учасники справи також належно повідомлені про судове засідання. Тому, згідно частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила проводити розгляд справи без участі позивача та інших учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
При постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження в частині вимог щодо судді Апеляційного суду Львівської області, суд прийшов до висновку про те, що предмет позову стосується вчинення суддею процесуальних дій, пов`язаних з розглядом іншої справи, тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Апеляційного суду Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України, у якому просив стягнути з відповідача - держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь 1000000 гривень моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконних дій судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. при розгляді цивільної справи № 454/1690/16, що спричинило приниження честі гідності, ділової репутації позивача.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як установлено судом першої інстанції, позовна вимога до судді Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди стосується вчинення цим суддею дій, передбачених процесуальним законом, при розгляді іншої цивільної справи.
Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Отже, суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.
Отже, вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені судові рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом.        
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Припис пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства стосується як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Стаття 1176 ЦК України закріплює приписи про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема, суду. Зокрема, шкода, завдана фізичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (частина п`ята статті 1176 ЦК України).
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 614-399цс18.
Оскільки позов ОСОБА_1 стосується вчинення суддею дій, передбачених процесуальним законом та взагалі не підлягає розгляду судами, доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що йому не роз`яснено до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи не відповідає вимогам закону та обставинам справи.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 13 березня 2018 року у справі № 800/554/17, від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 800/404/17, від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
Указаний правовий висновок висвітлений також в Постанові Верховного Суду від 07.05.2020 р., № справи 454/1021/15-ц.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на викладене, позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог до судді апеляційного суду не підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства, тому ухвала судді про відмову у відкритті провадження в указаній частині відповідає вимогам закону.
Що стосується клопотань ОСОБА_1 про внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення положень статей 8, 55, 56, 124 Конституції України, постанови Верховного Суду від 07.11.2018 року № справи 454/1980/16-ц, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
Оскільки в процесі розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, визначених частиною шостою статті 10 ЦПК України, підстави для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта у даному випадку відсутні. 
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до цитування норм матеріального права, незгоди із судовим рішенням, не спростовують мотивів та висновків суду першої інстанції, який дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.
Оскільки судове рішення залишається без змін, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                               ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу судді Личаківського районного суду міста Львова від 18.03.2021 року про відмову у відкритті провадження в частині позову ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області Левика Я.А. про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 20.07.2021 року.

Головуючий 

Судді