УХВАЛА

12 серпня 2021 року  
Київ
справа №916/3445/19
адміністративне провадження №К/9901/27498/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року 
у справі № 916/3445/19
за позовом комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради 
до обслуговуючого кооперативу "ЖЕМЧУЖИНА ИТАЛЬЯНСКОГО БУЛЬВАРА", 
третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, 
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
19 липня 2021 року виконавчий комітет Одеської міської ради (далі -скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у цій справі є зобов`язання обслуговуючого кооперативу "ЖЕМЧУЖИНА ИТАЛЬЯНСКОГО БУЛЬВАРА" усунути перешкоди комунальній установі "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради у здійсненні демонтажу протиправно розміщених дахових рекламних конструкцій розміром 5м х 6м х 1 сторону у кількості 2 (двох) штук з написом "KADORR" та зображенням голуба з гілкою в дзьобі, зазначених в акті фіксації №   003418/19 від 23 травня 2019 року та приписі про усунення порушень №   01-20/2621 від 24 травня 2019 року, шляхом надання доступу на дах будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Італійський бульвар, 1-Б.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме положень Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 (далі - Типові правила №2067), а також Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 квітня 2008 року №434 (далі - Правила № 434), статей  16 Закону України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року № 270/96-В (далі - № 270/96-В) у зв`язку з чим дійшли необґрунтованого висновку про те, що питання демонтажу незаконно встановлених рекламних конструкції має вирішуватись саме спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, яким в Одеській області є Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області.
Скаржник зазначає, що саме Виконавчим комітетом Одеської міської ради встановлені підстави та порядок здійснення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів. Крім того, зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2013 року у справі №   21-18а13 зробив висновок про наявність у Виконавчого комітету міської ради повноважень зі здійснення контролю за дотриманням правил розміщення зовнішньої реклами. До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2019 року у справі №   461/6414/17. Натомість, як зазначає скаржник, у рішеннях попередніх інстанцій фактично зроблено безпідставний висновок про те, що органи місцевого самоврядвання не мають відповідних повноважень.
До того ж, скаржник звертає увагу на те, що судами не враховано того, що зовнішня реклама, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV) є об`єктом благоустрою. Касатор вказує, що у постанові від 19 квітня 2021 року у справі №   520/660/2020, Верховний Суд, враховуючи положення пункту 4 частини першої статті 21 Закону № 2807-IV, вказав, що до компетенції органів місцевого самоврядування належить питання регулювання правовідносин щодо розміщення зовнішньої реклами і законодавством передбачено повноваження виконавчого комітету міської ради на прийняття Порядку, який би врегульовував правовідносини з питань видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами.
Також, обґрунтовуючи помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідного органу виконавчої влади повноважень для здійснення демонтажу рекламних конструкцій, заявник стверджує про неврахування судами висновків Верховного Суду, висловлених у  постановах від 03 грудня 2020 року у справі №   2а/1522/6892/11, від 30 квітня 2020 року у справі №   323/3491/16-а, від 29 квітня 2020 року у справі №   826/1703/16, від 27 лютого 2020 року у справі №   405/4704/15-а, від 28 листопада 2019 року у справі №   522/15817/16-а (робочий орган, у разі виявлення порушень Правил №434, уповноважений надавати приписи про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами та направлення на здійснення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів, що виконується, зокрема, КП "Одесреклама"), які у повній мірі свідчать про факт наявності в Управління реклами Одеської міської ради повноважень щодо надання приписів та направлень на здійснення демонтажу.
Касатор стверджує про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про те, що скаржник не мав повноважень вживати заходи державного контролю, передбачені   Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з огляду на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 12 березня 2019 року у справі №   521/7546/17 (Управління реклами Одеської міської ради є спеціально уповноваженим суб`єктом на здійснення контролю за розповсюдженням зовнішньої реклами у місті Одесі, і з огляду на встановлені судами обставини, ним не здійснювалися заходи з нагляду та контролю саме господарської діяльності позивача, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів).
Виконавчий комітет також звертає увагу і на те, що спір у справі № 916/3445/16 є виключно публічно-правовим. На підтвердження вказаного посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 30 травня 2018 року у справі №  295/14294/17 («Функції з надання погоджень (дозволів) на встановлення елементів благоустрою і рекламних конструкцій, а також з контролю за дотриманням правил благоустрою населеного пункту та правил розміщення зовнішньої реклами є управлінськими і здійснюються суб`єктами владних повноважень у порядку, визначеному чинним законодавством України») від 29 вересня 2021 року у справі №   916/1738/19 («Спір між сторонами у відносинах виконання позивачем делегованих йому органом місцевого самоврядування владних повноважень з демонтажу належної іншій особі рекламної конструкції є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства»).
Також у касаційній скарзі скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, а саме від висновків, висловлених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №   522/19532/14-а, оскільки останні, на думку скаржника не узгоджуються з приписами законодавства та актуальною практикою Верховного Суду, а також з огляду на висновки Верховного Суду, висловлені в ухвалі від 14 травня 2020 року у справі №   916/1738/19.
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень Типових правил №2067, Правил №434 статті 16 Закону № 270/96-В, необхідності врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 26 листопада 2019 року у справі №   461/6414/17, від 19 квітня 2021 року у справі №   520/660/2020, від 03 грудня 2020 року у справі №   2а/1522/6892/11, від 30 квітня 2020 року у справі №   323/3491/16-а, від 29 квітня 2020 року у справі №   826/1703/16, від 27 лютого 2020 року у справі №   405/4704/15-а, від 28 листопада 2019 року у справі №   522/15817/16-а, від 12 березня 2019 року у справі №   521/7546/17, висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 19 лютого 2013 року у справі №   21-18а13 та Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 30 травня 2018 року у справі №    295/14294/17, від 29 вересня 2021 року у справі №   916/1738/19, а також необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, а саме від висновків, висловлених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №   522/19532/14-а.
Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.
Крім того, у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про передачу справи №  916/3445/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке буде розглянуто судом в порядку підготовки справи до касаційного розгляду відповідно до статті 340 КАС України.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 916/3445/19 за позовом комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради до обслуговуючого кооперативу "ЖЕМЧУЖИНА ИТАЛЬЯНСКОГО БУЛЬВАРА", третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, про зобов`язання вчинити дії.
3. Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду справу №   916/3445/19.
4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
5. Встановити для учасників справи строк до 30 серпня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
6. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк
Судді                                                                                                               І.В. Желєзний
                                                                                                              С.М. Чиркін