ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1707/21                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 07.12.2020 № 53-2/VIII про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність позивача для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області; 
- зобов`язати відповідача на найближчій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було прийнято протиправне рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою з підстав невідповідності проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що етап перевірки на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів відбувається під час виготовлення самого проекту, а не під час його затвердження.
На думку апелянта, відповідач повинен був обрати лише один варіант правомірної поведінки, а саме: прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою з огляду на приписи частини шостої статті 186-1 Земельного кодексу України, яка встановлює підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що ОСОБА_1 не дотримано вимог щодо термінів замовлення проекту землеустрою та повідомлення сільської ради про замовлення виготовлення проекту землеустрою.
Як вказує відповідач, існує певна невідповідність місцезнаходження земельної ділянки на схемі, яка знаходиться в проекті змелеутрою, оскільки весь проект землеустрою, виготовлений відносно іншої земельної ділянки, ніж тієї, що знаходиться на схемі розміщення земельної ділянки, доданої до заяви на отримання дозволу, що дає можливість ідентифікувати ці земельні ділянки як два різні об`єкти.
Також відповідач просить проводити розгляд даної справи за його участю у відкритому судовому засіданні, втім у задоволенні такого клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.
У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 
При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з заявою від 18.06.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, до якої було додано копії паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та схему розташування бажаної земельної ділянки.
У зв`язку з не отриманням протягом місяця відповіді на вказану заяву, позивач замовив розроблення проекту землеустрою у землевпорядній організації, про що з ФОП ОСОБА_2 був укладений договір від 25.02.2020, та як наслідок 27.02.2020 позивач письмово повідомив відповідача, що ним замовлено розроблення проекту землеустрою на вищезазначену земельну ділянку та додано копію відповідного договору.
У подальшому, на виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погоджений висновком Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13.03.2020 №4159/82-20 з висновком про те, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.
Як наслідок, 14.04.2020 позивач подав до відповідача клопотання про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до якого додано відповідний проект землеустрою.
Рішенням другої позачергової сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 07.02.2020 № 48-2/VIII позивачу відмовлено в затвердженні поданого проекту землеустрою з підстав невідповідності проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки замовлення позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відбулось з порушенням визначеного абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України строку, вказане свідчить про невідповідність виготовленого проекту землеустрою вимогам Земельного кодексу України, відтак підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.
У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).
Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.
При цьому, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:
- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);
- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);
- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);
- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України   та частина третя   статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Таким чином, законодавцем наведено підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
У свою чергу, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (частина п`ятнадцята статті 186 ЗК України).
Частинами п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
У той же час, з аналізу положень абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України вбачається, що зацікавлена особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації клопотання у відповідному уповноваженому органі. Місячний строк, упродовж якого особа може реалізувати це право, є присічним. 
Відтак, нездійснення права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у цей строк призводить до припинення цього права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а та від 22.10.2020 у справі № 823/105/18.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з заявою від 18.06.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.
У зв`язку з не отриманням протягом місяця відповіді на вказану заяву, позивач замовив розроблення проекту землеустрою у землевпорядній організації, про що з ФОП ОСОБА_2 був укладений договір від 25.02.2020.
У подальшому, на виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погоджений висновком Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13.03.2020 №4159/82-20 з висновком про те, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.
Як наслідок, 14.04.2020 позивач подав до відповідача клопотання про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до якого додано відповідний проект землеустрою.
При цьому, позивач звернувся до відповідача з повідомленням від 27.02.2020, в якому вказував про звернення до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 22.01.2020.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно відзначено, що  доказів звернення за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідача саме 22.01.2020 не надає, в той же час в клопотанні про затвердження проекту землеустрою зазначає дату звернення з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою - 18.06.2019.
Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що заява про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність була зареєстрована у Височанській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області 18.06.2019, що підтверджується відповідною відміткою на самій заяві та витягом з книги обліку заяв громадян для виділення земельної ділянки на території Височанської сільської ради.            
Вказані обставини свідчать про те, що позивач не скористався правом замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди відповідача протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що замовлення позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу з порушенням визначеного абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України строку свідчить про невідповідність виготовленого проекту землеустрою вимогам Земельного кодексу України, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Слід звернути увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а так само й розробка такого проекту на підставі абзацу третього статті 118 ЗК України, не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.
Доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/2976/20 від 05.10.2020 колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаним рішенням було зобов`язано Височанську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області на найближчій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.04.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області і прийняти відповідне рішення.
На виконання цього судового рішення відповідачем і було прийнято рішення від 07.12.2020 №48-2/VIII, яким позивачу відмовлено в затвердженні поданого проекту землеустрою, у зв`язку із його невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Колегія суддів звертає увагу, що рішення у справі №620/2976/20 від 05.10.2020 було виконано, у той же час під час його реалізації вирішувалось питання саме розгляду проекту землеустрою, а не його затвердження, що свідчить про правомірність дій відповідача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук