ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24237/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.,
суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року
у справі № 640/24237/20 (розглянуту у спрощеному позовному провадженні)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, періоду з 09 лютого 1997 року по 30 листопада 2006 року, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, період з 09.02.1997 по 30.11.2006, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 вересня 2020 року №8739 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. На думку позивача, бездіяльність відповідача щодо незарахування трудового стажу спірного періоду догляду за дитиною при наявності відповідних документів є протиправною.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження факту догляду за дитиною-інвалідом було подано повний пакет документів із заявою про призначення пенсії. Відомостей, що за ОСОБА_2 в спірний період могла здійснювати догляд інша особа ніж матір, відповідачем не надано. У даному випадку є бездіяльність відповідача, яка виразилася у не зарахуванні до трудового стажу позивача спірного періоду при наявності відповідних документів.  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
На адресу апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства.
Відповідно до положень ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст.ст. 315, 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в м. Києві листом від 08.09.2020 року №2600-0314-8/125984 повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про стаж, свідоцтва про народження дітей, висновок ЛКК, медичний висновок), загальний страховий стаж складає 14 років 4 місяці 22 дні, тобто відсутній необхідний страховий стаж (15 років), а відтак у призначенні пенсії за віком відмовлено (а.с. 29).
Також у матеріалах пенсійної справи міститься рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 07.09.2020 №262840006296 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком (а.с. 42).
Позивач, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо зарахування до загального стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні обґрунтовані законодавчо визначені підстави для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, період з 09.02.1997 по 30.11.2006, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_2 , оскільки позивачем не надано всіх документів, визначених п. 10 Порядку №637, необхідних для встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Пунктами «є», «ж» ч. 1    ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
До стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Згідно п. "є" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (далі - Закон №1058) передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Згідно з ч.4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
Відповідно до абз.3 ст.1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №2961-ІV) дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно з п.14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення №1317) причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
Зі змісту абзацу 4 п.3 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058 слідує, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.
Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058 має значення не факт встановлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для матері чи батька більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до ч.12 ст.7 Закону №2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058.
Як свідчать матеріали справи, згідно висновку ЛКК №5791 від 07.09.2018 ОСОБА_2 статус дитини-інваліда отримав 08.12.2006, тобто після шестирічного віку, але мав медичні показання до визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Колегія суддів враховує, що законом не передбачена вимога про те, що для призначення пенсії обов`язковим є визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років. В свою чергу, для встановлення права особи на зарахування періоду догляду за дитиною до страхового стажу, що дає право на дострокову пенсію є підтвердження факту такого догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме зазначений час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: 
- акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; 
- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи. 
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду повинні складати акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду. Проте, даний акт в матеріалах справи відсутній.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Ця норма набрала чинності з 01.01.2005.
До 01.01.2005 час догляду за названою категорією осіб зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених чинним раніше законодавством.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 29.04.2004 №558 непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
При зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом або престарілим до управління Пенсійного фонду України надається довідка управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує отримання щомісячної компенсаційної виплати за яку сплачені страхові внески.
Аналіз викладених норм свідчить про те, що до 01.01.2005 час догляду за дитиною-інвалідом, встановлюється, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01.01.2005 - у разі отримання допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення догляду за сином додано: 
- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0647223 від 11.01.2017 (а.с. 23); 
- копію довідки №1233/37-0412 від 27.08.2020 про отримання (неотримання) допомоги, виданої Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, якою підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.02.2014 по 30.09.2020 призначено допомогу на догляд за особою з інвалідністю І гр., внаслідок психічного розладу на ОСОБА_2 (а.с. 22).
Колегія суддів зауважує, що позивач ОСОБА_1 просить зарахувати їй до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, саме період з 09.02.1997 по 30.11.2006, протягом якого вона здійснювала догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 ні при зверненні до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, ні при звернені до суду першої інстанції із адміністративним позовом не надано акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, наявність якого є обов`язковою умовою підтвердження часу догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років. 
Тобто період, який позивач просить зарахувати їй до стажу роботи,  непідтверджений документами, визначеними п. 10 Порядку №637, необхідних для встановлення часу догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують саме отримання допомоги, за яку сплачені страхові внески у період з 01.01.2005 по 30.11.2006.
Щодо доводів позивача про те, що догляд за дитиною-інвалідом здійснювала саме ОСОБА_1 , то колегія суддів наголошує, що для зарахування зазначеного вище періоду до страхового стажу, позивачем необхідно подати відповідачу документи, які передбачені Порядком №637, оскільки без подання відповідних документів, відповідач не має правових підстав для прийняття позитивного для позивача рішення.
Також колегія суддів зауважує, що доказів звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою щодо саме зарахування такого періоду догляду до загального страхового стажу матеріали справи не містять, відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку відсутня оскаржувана бездіяльність відповідача та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги позивача.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).
Згідно п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем було прийнято рішення від 07.09.2020 №262840006296 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та листом від 08.09.2020 №2600-0314-8/125984 повідомлено позивача, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про стаж, свідоцтва про народження дітей, висновок ЛКК, медичний висновок), загальний страховий стаж складає 14 років 4 місяці 22 дні, тобто відсутній необхідний страховий стаж (15 років), а відтак у призначенні пенсії за віком відмовлено.
Тобто, заява ОСОБА_1 від 03.09.2020 була розглянута відповідачем по суті. Доказів оскарження рішення від 07.09.2020 №262840006296 або ж визнання його в судовому порядку протиправним та скасування матеріали справи не містять, відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо повторного розгляду вказаної заяви.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                                                                          Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                                                                                                       Є. І. Мєзєнцев
                    
                                                                                                    В. В. Файдюк