ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1258/21 Справа № 203/1251/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черваньова Ю. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Запорізької митниці Держмитслужби на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року, якою провадження у справі про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 

адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, 

       за участю:        
       представника митниці                                Катрич К.Ю.,
       
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року провадження у справі про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, предмети правопорушення — товари, вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил №0472/11000/20 від 14 грудня 2020 року, конфіскувати.
В апеляційній скарзі представник митниці просить скасувати постанову судді та прийняти нову про визнання  ОСОБА_1  винуватою у порушенні митних правил та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. з конфіскацією вилучених лікарських засобів, загальною вартістю 985 грн.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що судом було порушено вимоги ст. 489 МК України. Зазначає, що митницею було виконано вимоги ч. 5 ст. 494 МК України, а ознайомлення  ОСОБА_1 з правом, передбаченим ст. 499 МК України, не передбачено, як і окрема відмітка про це. Звертає увагу, що митницею були вжиті заходи для виконання вимог постанови суду від 27 квітня 2021 року про повернення справи для проведення додаткової перевірки, однак ні  ОСОБА_1 , ні інші особи, які проживають з нею, на виклики до митниці не з`явились. Вважає, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши представника митниці, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.
Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Викладене також узгоджується зі ст. 251 КУпАП, відповідно до якої докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім того, згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.
Як слідує з матеріалів справи 14 грудня 2020 року головним інспектором відділу оперативного реагування №2 управління забезпечення протидії митним правопорушенням Дніпровської митниці Держмитслужби було складено протокол про порушення митних правил №0472/11000/20 щодо ОСОБА_1 , яка на час його складання була неповнолітньою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 499 МК України представниками неповнолітніх осіб можуть бути законні представники: батьки, усиновителі, опікуни або піклувальники на підставі документів, які посвідчують їх повноваження.
Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.
При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.
Однак, уповноважена особа не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого їй ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.
Крім того, всупереч вищезазначеним вимогам закону у ОСОБА_1 були відібрані пояснення за відсутності законного представника чи захисника.
Також з матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що посадова особа органу митниці, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, взагалі не ознайомлювала неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 499 МК України, при цьому про необхідність вчинення вказаних дій було зазначено у постанові Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про направлення справи для додаткової перевірки для усунення недоліків оформлення протоколу та матеріалів справи.
При цьому той факт, що протокол про порушення митних правил не містить відповідної графи про ознайомлення неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 499 МК України, не є підставою для невиконання зазначеної вимоги закону.
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальнім документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.
Той факт, що уповноваженою особою митниці були направлені повістки про виклик ОСОБА_1 та осіб, які відповідно до повідомлення начальника відділу реєстрації місця проживання Департамента реєстраційних послуг Мелітопільської міської ради Запорізької області проживають разом з ОСОБА_1 , має місце, проте не свідчить про усунення порушень, зазначених у постанові Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року.
При цьому в матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту отримання зазначеними особами повісток про виклик до митниці, а тому їх не явка не може свідчити про ухилення від відповідальності за вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.
Враховуючи наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника митниці, оскільки наведені останнім доводи є непереконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції.
При перевірці справи в апеляційній інстанції також не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби — залишити без задоволення.
       Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року, якою провадження у справі про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення — залишити без зміни.

       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                                           С.І. Крот