Постанова  
Іменем  України
 
14 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 265/7354/16-ц
 
провадження № 61-22090св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Маріупольська міська рада Донецької області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області                 від 16 липня 2019 року у складі судді Мельник І. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Мальцевої Є. Є., Пономарьової О. М.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом                      до ОСОБА_2 , третя особа - Маріупольська міська рада Донецької області, про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Позовну заяву мотивовано тим, що вона є власником 4/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а відповідач - 1/5 частини зазначеного домоволодіння. 
ОСОБА_1 посилалась на те, що зазначене домоволодіння фактично вже розділено між ними на окремі будинки з окремими виходами                       та з підведеними комунікаціями, проте відповідач добровільно укласти договір про виділ часток домоволодіння в натурі відмовлялась. Також відмовлялася від надання згоди на встановлення меж земельної ділянки для оформлення нею документів на право користування (власності) тією частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування її частини будинку. 
З урахуванням уточнень позовних вимог та зазначеного, ОСОБА_1 просила суд припинити їх з відповідачем право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , виділити їй в натурі 4/5 його частини та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за вказаною адресою як на окреме домоволодіння, загальною площею 161,5 кв. м, житловою площею 84,5 кв. м, який складається із наступних приміщень: коридор 1-2 площею 2,8 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 12,2 кв. м, веранда 1-9 площею 11,1 кв. м, житлова кімната 1-10 площею 11,0 кв. м, коридор 1-11 площею 10,5 кв. м, котельня 1-12 площею 1,5 кв. м, санвузол 1-13 площею 3,0 кв. м, житлова кімната 1-14 площею    22,2 кв. м, кухня 1-15 площею 14,9 кв. м, сходова клітина І площею 3,1 кв. м, вітальня 1-16, площею 39,6 кв. м, санвузол 1-17 площею 7,2 кв. м, сауна                 1-18 площею 5,8 кв. м, сходова клітина ІІ площею 6,1 кв. м, гараж літ. К-1, площею 35,2 кв. м, огорожа № 1, 2, вбиральня-душ площею 2,0 кв. м. 
Разом із тим просила встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , надавши їй у користування земельну ділянку площею 613,0 кв. м                         по наступним межам: точка розташована на межі з АДРЕСА_1 на відстані від будинку 4,55 м та 7,70 м; від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1                на відстань 35,25 м; від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодіння               АДРЕСА_2 на відстань 35,30 м; від точки В до точки Г вздовж домоволодіння                АДРЕСА_3 на відстань 10,55 м; від точки Г до точки Д у глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 20,45 м; від точки Д до точки Е вздовж будинку літ А1-1 на відстань 7,35 м; від точки Е до точки Ж вздовж стіни будинку літ А1-1 на відстань 6,7 м; від точки Ж до точки З вздовж стіни будинку літ. А1-1 на відстань 1,17 м; від точки З до точки И через будинок літ. А-1 на відстань 11,71 м; від точки И до точки К від будинку літ. А-1                  до огорожі з боку АДРЕСА_4 на відстань 4,55 м; від точки К                   до точки А вздовж огорожі по АДРЕСА_4 на відстань 7,70 м. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1                          та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 в натурі 4/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зі складу нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, загальною площею 161,5 кв. м, житловою площею 84,5 кв. м, який складається                        із наступних приміщень: коридор 1-2 площею 2,8 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 12,2 кв. м, веранда 1-9 площею 11,1 кв. м, житлова кімната 1-10 площею 11,0 кв. м, коридор 1-11 площею 10,5 кв. м, котельня 1-12 площею 1,5 кв. м, санвузол 1-13 площею 3,0 кв. м, житлова кімната 1-14 площею 22,2 кв. м, кухня 1-15 площею                 14,9 кв. м, сходова клітина І площею 3,1 кв. м, вітальня 1-16, площею                  39,6 кв. м, санвузол 1-17 площею 7,2 кв. м, сауна 1-18 площею 5,8 кв. м, сходова клітина ІІ площею 6,1 кв. м, гараж літ. К-1, площею 35,2 кв. м, огорожа № 1, 2 та вбиральня-душ площею 2,0 кв. м.
Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою                      за адресою: АДРЕСА_1 ,                                  в користування ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею                 613,0 кв. м, по наступним межам:
-          точка розташована на межі з АДРЕСА_1 на відстані від будинку 4,55 м та 7,70 м;
-          від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1 на відстань 35,25 м;
-          від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань 35,30 м;
-          від точки В до точки Г вздовж домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань              10,55 м;
-          від точки Г до точки Д в глибину земельної ділянки домоволодіння                 АДРЕСА_1 на відстань 20,45 м;
-          від точки Д до точки Е вздовж будинку літ А1-1 на відстань 7,35 м;
-          від точки Е до точки Ж вздовж стіни будинку літ А1-1 на відстань                6,7 м;
-          від точки Ж до точки З вздовж стіни будинку літ. А1-1 на відстань              1,17 м;
-          від точки З до точки И через будинок літ. А-1 на відстань 11,71 м;
-          від точки И до точки К від будинку літ. А-1 до огорожі з боку                                АДРЕСА_4 на відстань 4,55 м;
-          від точки К до точки А вздовж огорожі по АДРЕСА_4                  на відстань 7,70 м.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що зазначеним в експертизі варіантом розподілу спірного домоволодіння та порядком користування спірною земельною ділянкою, який визначений експертом відповідно до фактичного користування сторонами домоволодіння та земельною ділянкою, жодним чином права відповідача не погіршуються, а навпаки, позивач не вимагає від неї грошової компенсації та погоджується на користування відповідачем земельною ділянкою значно більшої площі, ніж повинно бути відповідно               до її частки у домоволодінні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду                             м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що невизнання відповідачем позову в частині позовних вимог про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки фактично будинок вже розділено між співвласниками на ізольовані частини, та єдиним наслідком виділу позивачем у натурі своєї частки із спільного майна є припинення права спільної часткової власності сторін на нього. 
Крім того, обґрунтовано, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції виходив із того, що відхилення від ідеальної долі є незначним та позивач, частка якої зменшується, на компенсацію вартості цієї площі не претендує. У власності відповідача залишилося те саме нерухоме майно площею 47,1 кв. м, яким вона володіла до виділу частки позивача.
Разом із тим суд апеляційної інстанції погодився із визначеним судом першої інстанції порядком користування земельною ділянкою, який було здійснено із урахуванням існуючого між сторонами порядку користування нею, і який відповідач не оспорювала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав                      до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 265/7354/16-ц із Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області.
У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вважає, що судами попередніх інстанцій ОСОБА_2 під час виділу позивачу частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності права власності, позбавлено права власності.
Також заявник вважає, що при проведенні судової будівельно-технічної експертизи було порушено порядок проведення цієї експертизи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку                         від 09 вересня 2002 року ОСОБА_1 є власником 4/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 літ. А1, а також жилої прибудови з мансардою лит. А'-1, гаражу літ. К-1, погрібу з шійкою літ. Е/п, сараю літ. Д1, огорожі № 1, 2                   та замощення 1 (а. с. 8, т. 1).
На підставі договору дарування від 08 лютого 1995 року та рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 25 квітня 2001 року № 92/1 ОСОБА_2 є власником іншої 1/5 частини зазначеного домоволодіння.
Земельна ділянка АДРЕСА_1 , на якій розташоване зазначене домоволодіння, належить Маріупольській міській раді Донецької області.
У фактичному користуванні ОСОБА_1 перебувають наступні приміщення будинку загальною площею 161,5 кв. м: коридор 1-2 площею  2,8 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 12,2 кв. м, веранда 1-9 площею 11,1 кв. м, житлова кімната 1-10 площею 11,0 кв. м, коридор 1-11 площею 10,5 кв. м, котельня 1-12 площею 1,5 кв. м, санвузол 1-13 площею 3,0 кв. м, житлова кімната 1-14 площею  22,2 кв. м, кухня 1-15 площею 14,9 кв. м, сходова клітина І площею 3,1 кв. м, вітальня 1-16, площею 39,6 кв. м, санвузол 1-17 площею 7,2 кв. м, сауна 1-18 площею 5,8 кв. м, сходова клітина ІІ площею 6,1 кв. м.
У фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває санвузол 1-1 площею 3,8 кв. м; житлова кімната 1-5 площею 15,40 кв. м; житлова кімната 1-6 площею 12,60 кв. м; кухня 1-7 площею 9,4 кв. м; котельня 1-9 площею                   3,6 кв. м; тамбур І площею 2,3 кв. м загальною площею 47,1 кв. м.
Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11 жовтня 2018 року № 894-896 (доопрацьованого відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області                 від 23 січня 2019 року) за технічними показниками будинок АДРЕСА_1 , може бути поділено на два ізольовані новоутворені об`єкти відповідно до фактичного користування сторін (а. с. 210-217, т. 1, а. с. 82-90, т. 2).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником - ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частинами першою, третьою статті 364 ЦК України передбачено,                         що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки                             із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками                                  за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених                  у пункты 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику                 у справах за позовами про захист приватної власності» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній                із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Частиною першою статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю                       або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду,                що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані              ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину,                  на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частини перша та друга стаття 120 ЗК України). 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається                        як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується                 на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів                у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що у фактичному користуванні позивача перебувають наступні приміщення будинку загальною площею 161,5 кв. м: коридор 1-2 площею 2,8 кв. м, житлова кімната 1-3 площею                10,5 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 12,2 кв. м, веранда 1-9 площею              11,1 кв. м, житлова кімната 1-10 площею 11,0 кв. м, коридор 1-11 площею 10,5 кв. м, котельня 1-12 площею 1,5 кв. м, санвузол 1-13 площею 3,0 кв. м, житлова кімната 1-14 площею 22,2 кв. м, кухня 1-15 площею 14,9 кв. м, сходова клітина І площею 3,1 кв. м, вітальня 1-16, площею 39,6 кв. м, санвузол 1-17 площею 7,2 кв. м, сауна 1-18 площею 5,8 кв. м, сходова клітина ІІ площею 6,1 кв. м, а у фактичному користуванні відповідача перебуває санвузол 1-1 площею 3,8 кв. м; житлова кімната 1-5 площею  15,40 кв. м; житлова кімната 1-6 площею 12,60 кв. м; кухня 1-7 площею                9,4 кв. м; котельня 1-9 площею 3,6 кв. м; тамбур І площею 2,3 кв. м загальною площею 47,1 кв. м, а також ураховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи від 11 жовтня 2018 року № 894-896, дійшов правильного висновку про задоволення позову та поділ спірного житлового будинку на два ізольовані новоутворені об`єкти відповідно до фактичного користування сторін.
При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що невизнання відповідачем позову в цій частині не може бути підставою для відмови                 у задоволенні позовних вимог, оскільки фактично будинок вже розділено між співвласниками на ізольовані частини та єдиним наслідком виділу позивачем у натурі своєї частки із спільного майна є припинення права спільної часткової власності сторін на нього. Крім того, відхилення від ідеальної долі на 5,38 кв. м є незначним та позивач, частка якої зменшується, на компенсацію вартості цієї площі не претендує. 
Разом із тим суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визначив порядок користування земельною ділянкою, врахувавши існуючий між сторонами порядок користування нею, який відповідач не оспорювала.
Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідача під час виділу позивачу частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, позбавлено права власності є безпідставними, оскільки у власності відповідача залишилося те саме нерухоме майно площею 47,1 кв. м, яким вона володіла до виділу частки позивача. Крім того спір між сторонами щодо збільшення частки позивача у спільній частковій власності вже розглядався судом                   і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 липня 2014 року, встановлена законність зміни часток співвласників у спірному домоволодінні (а. с. 16-21, т. 1).
Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність                                        та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,                 що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої                   та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                    її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 

Є. В. Синельников

В. В. Шипович