Справа № 303/5433/18

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

05.07.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника - адвоката Борисова І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/180/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Борисова І.В. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 10. 2018.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №233622 від 02. 09. 2018 та постанови судді від 18. 10. 2018 вбачається, що  ОСОБА_1 о 01 год. 40 хв. 02. 10. 2018 по вул. Вокзальній в м. Мукачево, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Борисов І.В. ставлять питання про скасування постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 10. 2018 та закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи,  внаслідок чого прийнято незаконне рішення, а судовий розгляд справи проведено без дотримання вимог ст. ст. 7, 9, 245, 248, 268, 280 КУпАП, в тому числі у його відсутності та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи судом. Окрім того, зазначають, що на день складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 взагалі був відсутній на території України, а з даних відео вбачається, що медичне освідчення проходила зовсім інша особа, що виключає причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення 02. 09. 2018, про що зазначено у протоколі. Жодних пояснень свідків, чи інших даних про те, що 02. 09. 2018 за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
-2-

Будучи належним  чином повідомленим про час та місце  розгляду    апеляційної скарги,  ОСОБА_1   на розгляд справи  щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. За згодою захисника – адвоката Борисова І.В., апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу у відсутності ОСОБА_1 , який зі слів захисника обізнаний про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника – адвоката Борисова І.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Зі змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що склад проступку повинен містити у собі ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, її спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника та його психічне ставлення до вчиненого. Наявність цих елементів строго обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння як адміністративного проступку. Якщо хоча б один із них відсутній або не відповідає тим властивостям, які передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, то зазначене діяння не є адміністративним проступком.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У свою чергу, згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної юрисдикції необхідно встановити, чи був учинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно з`ясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.

-3-

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23. 12. 2005 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам  справи, а тому постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, і така підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП нової постанови.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №233622 від 02. 09. 2018, складеного щодо  ОСОБА_1 , вбачається що останній  о 01 год. 40 хв. 02. 10. 2018 по вул. Вокзальній в м. Мукачево, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
 
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №233622 від 02. 09. 2018; медичного висновку № 182 від 02. 09. 2018, згідно якого ОСОБА_1 о 02 год. 15 хв. знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Також суд послався на відеозапис нагрудної камери інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у добровільному порядку. 
 
Однак, з таким висновком неможливо погодитись з огляду на обставини, які встановлені під час апеляційного розгляду.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 – адвокат Борисов І.В. послідовно наголошував про те, що особа, яка проходила медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та яка фігурує на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, не являється ОСОБА_1 , оскільки на день складення протоколу ОСОБА_1 на території України не перебував. На підтвердження таких тверджень, захисником було надано ряд документів, з яких вбачається наступне. 
Відповідно до повідомлення заступника начальника Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області Рака М.Ф. за № 2101.3.6-2693/21.3-21 від 06. 04. 2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 27. 10. 2016, орган видачі – 2111 та серії FV № 943894 від 30. 07. 2019, орган видачі – 2111 (а.с.62). 
Згідно повідомлення начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби Рогозіна Є.П. за № 91-12571/0/15-21 від 07. 04. 2021 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виїхав за межі України 06. 08. 2010 та повернувся до України на підставі цього ж паспорту 20. 10. 2018 (а.с. 64).
Також з повідомлення начальника відділу ЦНАП Мукачівської міської ради, вбачається, що відомості про реєстрацію місця проживання стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 63). 

-4-

Під час апеляційного розгляду, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, Закарпатським апеляційним судом неодноразово викликались працівник поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 та лікар КНП «Мукачівська ЦРЛ» ОСОБА_4 , який склав лікарський висновок №182 від 02. 09. 2018, але вказані особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, що розцінюється як небажання підтвердити викладені кожним з них обставини, як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в лікарському висновку. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, пояснення захисника Борисова І.В. під час апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
                  Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Закріплюючи те, що зазначені особи оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, ця норма водночас указує, що це переконання має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
       Ці вимоги норм процесуального закону судом першої інстанції не виконані в повному обсязі, що перешкодило винесенню законної, обґрунтованої й мотивованої постанови.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Однак, у наявних матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази того, що працівниками поліції було встановлено саме особу ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в указаний протоколі серії БД №233622 від 02. 09. 2018 день та час, і така позиція сторони захисту під час апеляційного розгляду не спростована, оскільки вказані особи до суду апеляційної інстанції на неодноразові виклики не з`явилися. 
Будь-яких доказів на підтвердження проведення огляду саме ОСОБА_1 , у тому числі й відеозапис, який є об`єктивним доказом, не залежного від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, матеріали справи не містять.

-5-

Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження проведення огляду  саме ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з дотримання вимог   ст. 266 КУпАП, такий визнається апеляційним судом недійсним.
Зазначене узгоджується з наданими стороною захисту доказами про перебування ОСОБА_1 02. 09. 2018 за межами України та про відсутність за ОСОБА_1 зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . 
Матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, а відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасування, а провадженя у справі закриттю на пдставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із змінами у законодавстві України відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного і іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - відсутня, є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22. 12. 2010  № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, вина   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не знаходить свого підтвердження. 
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення. 
       Суд першої інстанції, порушивши вимоги ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення та, чи винний ОСОБА_1 у його вчиненні, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування постанови судді із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

-6-

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Борисова І.В. задовольнити.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 10. 2018 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя