ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5737/21 Справа № 216/3013/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Бондар Я.М., 
суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,
сторони:
позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2  

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2   на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного тесту судового рішення відсутні, -

ВСТАНОВИВ:
В червні 2020 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ ««Криворіжтепломережа») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. 
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання.
Позивач надає послуги з постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Так як будинок АДРЕСА_2 , є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 , здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію, однак відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснюють, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2015 р. по 01.03.2020 р. складає за централізоване опалення – 8 422,36 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2   солідарно на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за централізоване опалення в розмірі 8 422,36 грн., та  судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00  грн. 
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано , що нею 20.12.2019 року було сплачено заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року.
Крім того, до 30.09.2019 року у квартирі було прописано три особи, а тому відповідальність за сплату нарахувань за теплопостачання мають нести всі три особи, так як оплата послуг нараховується за кількістю зареєстрованих осіб.
Також відповідач посилається на те, що суд першої інстанції стягнув заборгованість без урахування строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Також скаржник зазначає, що між нею та позивачем договір на постачання послуг з теплової енергії не укладався, а тому підстави для нарахування є незаконними.
У відзиві  на апеляційну скаргу відповідача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач зазначає, що часткові оплати здійсненні відповідачем у червні 2015 року, жовтні 2015 року, квітні 2016 року, грудні 2018 року, жовтні 2019 року, переривають строки позовної давності та підтверджують визнання позову відповідачами, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
У письмових поясненнях відповідачка ОСОБА_2  зазначає, що твердження відповідача про переривання строків позовної давності не відповідає дійсності. Посилання стягувача на те, що в квитанціях про оплату послуг за опалення, які надані відповідачем,   платником вказаний  ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки розрахунковий рахунок на той час був відкритий на її колишнього чоловіка -  ОСОБА_3  але платежі за послуги теплопостачання КПТМ «Криворіжтепломережа» за період зі 01.01.2018 по 31.12.2018, зі 01.01.2019 року пі 01.10.2019 року здійснювала саме відповідачка, надавши до суду копії квитанцій , які підтверджують оплату за надані послуги.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 22 жовтня 2020 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню, з боку відповідача за адресою: АДРЕСА_1 ., комунальних послуг з надання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі – Правила).
За період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ., обліковується заборгованість по оплаті послуг з надання теплової енергії в розмірі 8 422,36 грн.
Звертаючись до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з надання теплової енергії позивач посилався на те, що на відповідачів, які зареєстровані в , АДРЕСА_1 .,, покладено обов`язок щодо сплати заборгованості за надані позивачем послуги тенорової енергії. 
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення за період 01.02.2015 року по 01.03.2020 року в сумі 8422, 36 грн..
Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги центрального опалення за період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року, та відповідно із розміром стягнутого судом, з огляду на наступне. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.
Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Судом встановлено, що КПТМ «Криворітепломережа» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 ., а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є споживачами послуг з теплової енергії, які надаються КПТМ «Криворітепломережа».
Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.
Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за теплову енергію квартири АДРЕСА_4 за період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року становить 8 422, 36 грн.(а.с. 5-6). 
Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції відповідачі належним чином не були повідомлені про розгляд справи, у зв`язку з чим відповідачем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі ставиться питання застосування строку позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.
У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
Як вбачається з розрахунку наданого до позовної заяви та квитанцій доданих до апеляційної скарги, відповідачем 20.12.2019 року здійснено оплату за послуги з опалення за період 01.01.2018 -31.12.18 в сумі 5 717, 05 грн., та за період з 01.01.19 – 01.10.19 в сумі 1691, 89грн., тобто відповідачка знала про наявну заборгованість та здійснювала її оплату, що свідчить про визнання нею боргу перед позивачем тому, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, вказані оплати, зокрема оплата в жовтні 2019 року в сумі 2012,41 грн., при нарахуванні 340,55 грн., та оплата в грудні 2019 року за період з 01.01.2018 -31.12.18 в сумі 5 717, 05 грн., та з 01.01.19 – 01.10.19 в сумі 1691, 89грн.,. за послуги опалення перериває перебіг позовної давності. 
У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідачка наполягала у поданій нею 27 квітня 2021 року апеляційній скарзі та вважає, що згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 ., підлягає стягненню з відповідачів за період 01.02.2015 року по 01.03.2020 року , згідно проведеного позивачем розрахунку, який перевірено колегією суддів та який є вірним, становить 8422,36 грн.
При цьому колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в грудні 2019 року та нею здійснено оплату за послуги з опалення за періоду з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 01.10.2019 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, оскільки дані суми відображені в розрахунку заборгованості, на суму яких зменшено суму заборгованості.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до 30.09.2019 року у квартирі було прописано три особи, а тому відповідальність за сплату нарахувань за теплопостачання мало бути покладено на трьох осіб, оскільки «у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири», тобто платіжка за тепло формується виходячи з показників фактичного споживання тепла пропорційно площі квартири(п. 12 Правил). 
Доводи апеляційної скарги про те, що між відповідачем та позивачем не укладався договір на постачання послуг з теплової енергії не заслуговують на увагу, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за послуги з з постачання теплової енергії за період з 01 лютого 2015 року по 01 березня 2020 року в сумі 8422 грн. 36 коп.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2102 грн. сплаченого при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню, колегія суддів, з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі за подання позовної зави в сумі 2102 грн.
Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року відповідачу ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI судовий збір справляється  за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України
Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2020 року становив 2 102,00 грн.
Враховуючи наведене, з позивача ОСОБА_2 на користь держави підлягає сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн. (2102 х 150%)
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове рішення. 
Позовні вимоги комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії – задовольнити в повному обсязі. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2   ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), солідарно на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (50099, місто Кривий Ріг, провулок Дежньова, буд. 9, НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк», ЄДРПОУ 03342184) суму боргу по оплаті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 8 422 (вісім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 36 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2   на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа`та  судові витрати у вигляді судового збору у розмірі по 1051 гривень з кожного. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 15 липня 2021 року. 

Головуючий:

Судді: