Номер провадження: 22-ц/813/8046/21 
Номер справи місцевого суду: 501/1159/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                 Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутності учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича, на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення відшкодуваня в порядку регресу витрат,
                                        встановив:
       
08.04.2020 року позивач МТСБУ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (а.с.2-3).
В обґрунтування позову вказував, що 11.08.2018 року в м. Чорноморськ відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортного засобу «RENAULT» реєстраційний номер  НОМЕР_1  під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу – автомобіля марки «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
На час скоєння зазначеної ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
Відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 24.09.2018 року винним в настанні ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с. 5). 
Власник транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. 24.10.2018 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000,00 гривень та сплачено за встановлення розміру збитку у розмірі 1 182,00 грн. (а.с.14). 
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати в порядку регресу в сумі 101 182,00 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн.
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2020 року позовні вимоги МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою були задоволені (а.с.94).

Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу витрати в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок), витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у сумі 1 182,00 грн. (одна тисяча сто вісімдесят дві гривні 00 копійок) та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102,00 грн.(дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Шиєнкова Я.Є., ставить питання про скасування заочного рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 26.07.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 26.07.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).
Пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 24.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Так, судом було встановлено, що 11.08.2018 року в м. Чорноморськ відбулася ДТП за участю транспортного засобу «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу – автомобіля марки «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф в дохід держави (а.с. 5).
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа ОСОБА_3 14.08.2018 року звернулась до (МТСБУ) з повідомленням про настання ДТП, а 20.09.2018 року – з заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ звернувся ОСОБА_2 - власник автомобіля марки «RENAULT», д.н. НОМЕР_3 (а.с.7).
Рахунком № 1580 від 01.10.2018 року за визначення матеріального збитку з оглядом КТЗ надано до розрахунку суму в розмірі 932,00 грн. (а.с. 11).
Рахунком № 1735 від 23.10.2018 року за визначення матеріального збитку з оглядом КТЗ надано до розрахунку суму в розмірі 250,00 грн. (а.с. 12).
23.10.2018 року гідно наказу МТСБУ № 9811 ОСОБА_2 виплачено 100 000,00 грн. (а.с. 13).
Відповідно платіжного доручення № 994137 від 23.10.2018 року за витрати на послуги аварійного комісара (експерта) сплачено 932,00 грн. від МТСБУ (а.с. 14).
Відповідно платіжного доручення № 1013790 від 12.11.2018 року за витрати на послуги аварійного комісара (експерта) сплачено 250,00 грн. від МТСБУ (а.с. 14).
Відповідно платіжного доручення № 994183 від 24.10.2018 року сума відшкодування по ДТП на ім`я ОСОБА_2 складає 100 000,00 грн. (а.с. 12).
Згідно експертного звіту № 6869 від 17.09.2018 року сума матеріального збитку складає – 149 517,50 грн. (а.с. 15-31).
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходи із того, що ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до пп. а) п. 41.1.ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Положенням ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, а також погоджується з тим, що оскільки МТСБУ відповідно до закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то сплачена сума підлягає відшкодуванню з винної особи на користь МТСБУ.
При цьому слід зазначити, що МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок з відшкодування шкоди з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що судове рішення має бути справедливим, рівно як те, що суд має дотримуватись принципу справедливості розгляду справи, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не допустив порушень зазначених принципів при розгляді даної справи і надав її учасникам право вільно і без всякого примусу надати свої пояснення по справі, в обгрунтування позовних вимог і заперечень проти них.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Шиєнкова Ярослава Євгеновича, залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра