ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5170/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" про стягнення коштів за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ:
Офіс великих платників податків ДПС (далі - позивач) звернувся до суд з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» (далі - відповідач), в якій просив стягнути з відповідача податковий борг у сумі 2 842 871 грн. 62 коп.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивачем було винесено податкову вимогу №602-47 від 05.11.2018, яка була отримана відповідачем 09.11.2018 і містила в собі зобов`язання ТОВ «Златогор» сплатити податки до бюджету, що є імперативною нормою права, але відповідач вирішив ухилитися від виконання свого обов`язку.
Також, звертає увагу суду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 по справі №2340/5002/18 залишено без задоволення вимоги позивача щодо коригування облікових даних щодо податкового боргу.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Станом на 10.11.2020 відповідач має непогашений податковий борг з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість на загальну суму 2 842 871 грн. 62 коп., який виник відповідно до:
- податкової декларації з податку на додану вартість №9083171655 від 16.04.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9110357261 від 19.05.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9137257275 від 16.06.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9170346820 від 17.07.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9205031015 від 19.08.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9236276919 від 17.09.2020;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9242652237 від 17.10.2019;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9269248398 від 17.10.2019;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9274155095 від 18.11.2019;
- податкової декларації з податку на прибуток підприємств №9187835014 від 05.08.2020;
- податкового повідомлення-рішення (форми «Н») №00000855106 від 10.01.2020.
У зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що податкова вимога №602-47 від 05.11.2018 була скасована в судовому порядку, відтак, позивач повинен був надіслати (вручити) відповідачу нову податкову вимогу, проте вказаного обов`язку не виконав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК України).
Згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Приписи п. 57.3 ст. 57 ПК України визначають, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, подавши податкові декларації №9083171655 від 16.04.2020, №9110357261 від 19.05.2020, №9137257275 від 16.06.2020, №9170346820 від 17.07.2020, №9205031015 від 19.08.2020, №9236276919 від 17.09.2020, №9242652237 від 17.10.2019, №9269248398 від 17.10.2019, №9274155095 від 18.11.2019, №9187835014 від 05.08.2020, зобов`язаний був сплатити визначені ним самостійно податкові зобов`язання.
Разом з тим, доказів самостійної сплати відповідачем податкових зобов`язань за вищевказаними деклараціями матеріали справи не містять, а факт такої несплати не заперечується сторонами.
Крім того, податкове повідомлення - рішення №0000085106 від 10.01.2020 відповідачем не оскаржувалося, що свідчить про узгодженість вказаної суми податкового зобов`язання.
Відтак, у зв`язку з несплатою протягом встановленого ПК України строку самостійно визначені відповідачем податкові зобов`язання згідно поданих ним декларацій та сума ППР набули статусу податкового боргу.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У той же час відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Відтак надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений повністю (у певний період взагалі не існував), а через деякий час виник знову, контролюючий орган зобов`язаний направити (вручити) йому нову податкову вимогу на суму такого нового узгодженого грошового зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви та апеляційної скарги, позивач вказує про те, що ним була сформована та направлена відповідачу податкова вимога форми «Ю» №602-47 від 05.11.2018 на суму 3 057 234 грн. 85 коп.
Так, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі №2340/5002/18, зміненим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.11.2018 № 602-47.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем жодної іншої податкової вимоги відповідачу не направлялося.
Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
З огляду на те, що податкова вимога на яку посилається позивач була скасована в судовому порядку, а жодних інших податкових вимог позивачем відповідачу не направлялося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до непогодження останнього із висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі №2340/5002/18, якими було скасовано, правомірну, на думку апелянта, податкову вимогу №602-47 від 05.11.2018.
Відтак, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                            І.В. Федотов

Судді:                                                                       Н.М. Єгорова

                                                                                                           Є.В. Чаку