Справа № 348/533/18 
Провадження № 22-ц/4808/895/21 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
суддів:                                        Девляшевського В.А., Томин О.О.,
за участю секретаря:                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  представника Державної архітектурно-будівельної інспекції України Богусевич Ганни Степанівни на рішення Надвірнянського районного суду в складі судді Міськевич О.Я., ухвалене 29 березня 2021 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 08 квітня 2021 року,у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі структурного підрозділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про знесення житлового будинку, реконструйованого з відхиленням від будівельного паспорта,
встановив :
У березні 2018 року представник Держархбудінспекції в особі структурного підрозділу Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про знесення житлового будинку, реконструйованого з відхиленням від будівельного паспорта.
Позов обгрунтовувала тим, що в ході здійснення 15 серпня 2018 року позапланової перевірки за скаргою ОСОБА_2 представником Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області встановлено факт недодержання відповідачем державних стандартів, норм і правил під час проведення реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , зокрема відхилення від проектної документації. Внаслідок цього винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт з необхідністю усунення ним у двохмісячний термін виявлених порушень. Крім того, складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді накладення штрафу, передбаченого частиною 1 статті 96 КУпАП. В подальшому Управлінням Держархбудінспекції в Івано-Франківській області прийнято рішення № 57 від 05 вересня 2016 року про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та видано відповідний наказ.
Під час проведення позапланової перевірки встановлено, що вимоги припису у встановлений строк ОСОБА_1 не виконав, в зв`язку з чим складено постанову про адміністративне правопорушення та накладено на нього штраф. Відтак управління використало усі можливі заходи, передбачені чинним законодавством для усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, тому спірна будівля підлягає знесенню.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 29 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є передчасними. Адже знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише за умови використання усіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та неможливості перебудови об`єкта нерухомості, чи відмови особи від такої перебудови.
Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, представник Держархбудінспекції подала апеляційну скаргу.
Зазначає, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з недодержанням державних стандартів, норм і правил під час проведення реконструкції житлового будинку - відхиленням від затвердженого будівельного паспорта від 26 листопада 2015 року №02-14/439. 
Рішенням Надвірнянського районного суду від 31 січня 2019 року у справі №348/1604/16-а в задоволенні його адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 22 серпня 2016 року відмовлено. Відтак посилання суду на висновок судової будівельно-технічної експертизи №4.4-15/16 від 14 серпня 2017 року, згідно якого будівля відповідає будівельному паспорту, нормам та стандартам ДБН, є необгрутнованим. Так, при розгляді адміністративного позову суд не взяв цей висновок експерта до уваги, оскільки ним не надано відповіді на всі запитання, також не включено до загальної площі мансардний поверх. Натомість суд вважав, що перевірка здійснена у встановленому законом порядку, а ОСОБА_1 порушено вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Отже позивачем використано усі можливі заходи, передбачені чинним законодавством, а відповідач не звертався до управління з метою усунення виявлених порушень. Перебудова самочинного об`єкта з метою усунення істотного відхилення від проекту та порушення будівельних норм є неможливою. Факт невиконання приписів порушником не заперечувався. Крім того, матеріалами справи підтверджуються обставини виконання будівельних робіт за відсутності дозвільної документації. Відповідно наявними є підстави для обов`язкового знесення об`єкта будівництва. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18.
Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористався.
       В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Враховуючи їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, зокрема також апелянта, колегія суддів згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановила.
       Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції за результатами перевірки викладених у зверненні суміжного землекористувача ОСОБА_2 обставин щодо реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , у межах наданих повноважень, головним інспектором будівельного нагляду Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області складено акт перевірки від 15 серпня 2016 року та протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 96 КУпАП щодо ОСОБА_1 . 
При цьому було встановлено, що відповідачем розпочато реконструкцію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ІФ 062153492555 від 01 грудня 2015 року. Однак будівельні роботи проведені з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил в частині розташування індивідуального житлового будинку до межі земельної ділянки (відстань до межі земельної ділянки становить 0,40 метрів, а запроектовано 1 метр; висота по факту становить 11,90 метрів, а запроектована 10,74 метрів; загальна площа об`єкта перевищує 300 метрів квадратних) з відхиленням від затвердженої проектної документації (будівельний паспорт №02-14/439 від 26 листопада 2015 року), чим порушено пункт 1 частини 1 статті 25 Закону України "Про основи містобудування " (а.с.6-7 т.1).
15 серпня 2016 року Управлінням винесено припис про припинення будівельних робіт до усунення виявлених порушень. Дане порушення мало бути усунуте в 60-денний термін шляхом проведення будівництва у відповідності до вимог будівельного паспорта №02-14/439 від 26 листопада 2015 року, або виготовлення містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки (а.с. 8 т.1). 
Постановою Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області від 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 850 грн (а.с. 9 т.1).
Рішенням Головного інспектора будівельного нагляду сектору по роботі з дозвільними документами Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області від 05 вересня 2016 року № 57 скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт: "Реконструкція житлового будинку; АДРЕСА_1 " № ІФ 06215349555 від 01 грудня 2015 року. В цей же день заступником начальника Управління видано наказ № 57 про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с. 15,16 т.1).
Як вбачаєтья з акту дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 02 лютого 2017 року умови припису ОСОБА_1 не виконано (а.с. 10 т.1 ).
Постановою №19/1009/02-43/2017 Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області від 23 лютого 2017 року відповідача також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн (а.с. 13 т.1).
З матеріалів справи та даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 оскаржував до суду винесені Управлінням постанови про притягненння до адміністративної відповідальності. У справі №348/1604/16-а відмовлено в задоволенні його адміністративного позову до Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 196/1009/02-43/2016 від 22 серпня 2016 року. Також рішенням Надвірнянського районного суду від 07 березня 2019 року у справі 348/633/17 відмовлено в задоволенні його позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного інспектора будівельного нагляду УДАБІ в Івано-Франківській області Івасишина В.П. №19/1009/02-43/2017 від 23 лютого 2017 року (а.с.72-75,92-93,99-100 т.1).
       Обгрунтовуючи вимоги позову представник Держархбудінспекції України вказувала, що ОСОБА_1 не виконав вимоги зобов`язального припису щодо усунення виявлених порушень реконструкції індивідуального житлового будинку. При цьому посилаючись на положення частини 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» звернулась в суд з позовом у порядку цивільного судочинства про знесення житлового будинку, реконструйованого з відхиленням від будівельного паспорта.
       Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Згідно з пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.        
       За приписами пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, пунктом 1 якого встановлено, що Держархбудінспекція є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
       Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених законами повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. 
Звертаючись до суду з позовом про знесення об`єкта самочинного будівництва і обґрунтовуючи його вимоги порушеннями відповідачем архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не для захисту своїх приватних прав та інтересів.
Таким чином, вказаний спір, який виник за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовим, а отже відноситься до адміністративної юрисдикції.
Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 та 11 квітня 2018 року (справи № 1519/2-787/11 та № 161/14920/16-а відповідно), від 28 листопада 2018 року (справа № 369/13415/17), від 22 квітня 2019 року (справа № 369/3043/17-ц), у яких Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в його постанові від 15 листопада 2016 року у справі № 21-1959а16.
Разом з тим як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22 червня 2017 року відмовлено у відкритті адміністративного провадження у справі № 809/878/17 за позовом Держархбудінспекції України до ОСОБА_1 про знесення житлового будинку, реконструйованого з відхиленням від будівельного паспорта. На вказану постанову покликалося Управління у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи цим віднесення даної справи до підвідомчості суду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, колегія суддів вважає, що вказана справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства лише тому, що позивачу має бути забезпечено доступ до правосуддя, навіть в іншому, ніж це передбачено законом, судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду в належному (адміністративному) судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду.
Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справах № 490/9823/16-ц та № 761/12676/17, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19.
Перевіряючи доводи апелянта щодо законності та обгрунтованості рішення суду по суті спору апеляційнимй суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною 7 вказаної статті визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або орану місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.
За приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після, зокрема, подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Європейський суд з прав людини підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (рішення у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21 квітня 2016 року).
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Натомість позивач не заявляв вимог до відповідача про проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.
В той же час законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. 
Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_1 вказував, що знесення збудованого на його земельній ділянці приміщення є крайньою мірою, яка не повинна бути застосована судом, з урахуванням того, що у даному будинку проживають четверо малолітніх дітей, а будь-яких передбачених Законом заходів усунення порушень позивачем не запропоновано. 
У постанові від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:
1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (в) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Таким чином, у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.
З наданих позивачем доказів не встановлено факту виявлення самочинно збудованого житлового будинку, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою.
Так, згідно припису від 15 серпня 2016 року Управління вимагало у ОСОБА_1 припинити будівельні роботи, порушення усунути шляхом проведення будівництва у відповідності до вимог будівельного паспорта або виготовити містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки у 60-ти денний термін.
Натомість припис не містить вимог до відповідача про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема щодо проведення перебудови та приведення будівництва житлового будинку у відповідність до будівельних норм.
При цьому доводи позивача щодо скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт на підставі рішення Управління № 57 від 05 вересня 2016 року не свідчать про відсутність документа, який надавав право виконувати будівельні роботи на час будівництва. Також ним не надано доказів виявлення порушення на об`єкті будівництва будівельних норм, державних стандартів і правил, неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Колегія суддів, аналізуючи зміст акта позапланової перевірки та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, дійшла висновку, що такі не містять даних щодо визнання об`єкта як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою, а також вимог про зобов`язання привести об`єкт будівництва у відповідність до норм чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Доказів того, що Держархбудінспекцією перевірялася можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів суду не надано.
Аналогічно судом не встановлено, а позивачем не надано і доказів на підтвердження того, які саме права третьої особи ОСОБА_2 порушувались внаслідок дій відповідача. В провадженні суду перебувала справа №348/1390/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області, про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками і житловим будинком, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області, про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та житловим будинком. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 18 лютого 2021 року провадження у справі закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с. 5 т. 2). Відомості про звернення інших осіб щодо порушення їх прав в зв`язку з спорудженням ОСОБА_1 спірного будівництва суду не представлено. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду по суті спору, зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника щодо їх оцінки та містять посилання на факти, які були предметом дослідження суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, підстави для його скасування відсутні. А тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Державної архітектурно-будівельної інспекції України Богусевич Ганни Степанівни залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 29 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                В.А. Девляшевський
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2021 року