Справа № 301/158/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

31 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» на рішення Іршавського районного суду від 18 грудня 2019 року (у складі судді Марковича І.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
ВСТАНОВИВ:
       АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Укрфінанс груп») (надалі – Товариство) звернулося до суду з позовом у січні 2019 р. 
       Просило в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. у сумі 564 885,40 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок із надвірними спорудами, загальною площею 93,70 кв. м житловою площею 43,20 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, кадастровий номер: 2121981201:02:001:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу заставного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
       На обґрунтування позовних вимог указало, що 19 грудня 2007 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі – Банк) і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/4043/82/37398, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 48 000 доларів США строком до 18.12.2017 р., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних, комісію згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання у порядку та строки, визначені кредитним договором.
       19 грудня 2007 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої позичальник зобов`язався передати в іпотеку банку земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       31 травня 2010 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 014/4043/82/37398-2, відповідно до якої остаточною датою повернення кредиту визначено 20.09.2023 р.
       12 вересня 2012 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 014/4043/82/37398/81-1-0-00/952, відповідно до якої графік погашення кредиту було викладено в новій редакції.
       13 вересня 2012 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 014/4043/82/37398/81-1-0-00/951, відповідно до якої було змінено валюту кредитування із доларів США на гривні, відсотки за користування кредитом розраховуються на основні відсоткової ставки – 10,5% річних, остаточною датою погашення кредиту визначено 13.11.2023 р.
       Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.
       Позичальник не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 08.11.2018 р. його заборгованість перед Товариством загалом склала 1 928 458,30 грн.
       На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 грудня 2007 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/4043/82/37398, відповідно до п.1.2 якого предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме: житловий будинок із надвірними спорудами загальною площею 93,70 кв. м, житловою площею 43,20 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, кадастровий номер: 2121981201:02:001:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед Товариством, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, то Товариство вважає необхідним захистити свої права шляхом пред`явлення указаного позову.
       Рішенням Іршавського районного суду від 18 грудня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.
       Товариство просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-Товариство не могло надати на вимогу суду першої інстанції витребувані документи, а саме – кредитну справу, оскільки вона на підставі ухвали Іршавського районного суду від 30.12.2014 р. у справі № 301/2732/14 була вилучена, а згідно з листом Іршавського районного суду від 03.03.2016 р. матеріали справи № 301/2732/14 були знищені внаслідок пожежі;
-на підтвердження факту укладення кредитного договору між сторонами є розрахунок заборгованості, відповідно до якого позичальником періодично вносилися кошти на погашення заборгованості, що свідчить про свідоме отримання кредиту.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу Товариства належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити, із таких мотивів.
       Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи. Від відповідача електронною поштою 31.08.2021 р. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Із цього приводу належить зауважити наступне.
       Провадження у вказаній справі було відкрито 12 березня 2020 р. (т.1 а.с.173), розгляд справи вперше було призначено на 14 травня 2020 р. о 11.00 год. (т.1 а.с.176), на це судове засідання від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженим карантином (т.1 а.с.178), розгляд справи було відкладено на 28 липня 2020 р., на вказане судове засідання відповідачем вдруге подано заяву про відкладення у зв`язку з запровадженим карантином (т.1 а.с.181), розгляд справи було відкладено на 05 листопада 2020 р.; на вказане судове засідання відповідачем було подано третю заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину (т.1 а.с.201), розгляд справи було відкладено на 25 лютого 2021 р., на це судове засідання з`явилася представник відповідача, вона була повідомлена про наступне судове засідання, яке мало відбутися 06 травня 2021 р. (т.1 а.с.238), а також отримала повістку про виклик, яку мала передати своєму довірителю (т.1 а.с.239), на судове засідання, яке мало відбутися 06 травня 2021 р., відповідач подав четверту заяву про відкладення розгляду справи, на цей раз у зв`язку з перебуванням на лікарняному (без підтвердження цього) (т.2 а.с.19), розгляд справи було відкладено на 31.08.2021 р.
       На засідання, яке було призначене на 31 серпня 2021 р., відповідач подав вп`яте заяву про відкладення розгляду справи, при цьому у самій заяві він просить перенести розгляд справи, призначений на 06.05.2021 р. о 09.00 год., тобто відповідач навіть не спромігся виправити дату та час судового засідання, яке просить відкласти, а просто ще раз надіслав клопотання, яке вже було раніше надіслано 06.05.2021 р. (т.2 а.с.19). 
       До заяви про відкладення розгляду справи, яка надійшла до Закарпатського апеляційного суду 31.08.2021 р., було додано довідку № 147-0 ніби про те, що відповідач із 30.08.2021 р. по теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні КНП «ІМЛ», однак у колегії суддів така довідка викликає сумніви, оскільки на печатці лікувального закладу не вказано ані вихідного номеру документа, ані дати. Дата 31.08.2021 надрукована поверх самої печатки.
       За таких умов, колегія суддів такі численні заяви відповідача про відкладення розгляду справи, які абсолютно нічим не обґрунтовані, розцінює як зловживання своїми процесуальними правами, відтак розгляд справи здійснюється за його відсутності. У відповідача є уповноважений представник, із яких причин вона не з`являлася у судові засідання, суду не відомо.
       Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову,виходив із того, що відповідач заперечує отримання коштів, а на вимогу суду банк не надав оригіналів кредитного договору за 2007 р., заяву про видачу готівки від 20.12.2007 р., квитанції про сплату заборгованості по кредиту, відсотках, пені із січня 2007 р. по січень 2019 р., заяву та договір про відкриття та ведення банківського рахунку від грудня 2007 р., виписки з особового рахунку відповідача, відтак вирішив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.
       Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив виключно із того, що оскільки Товариством не надано оригіналів документів на підставі яких заявлено вимоги, а відповідач заперечує отримання коштів, то Товариство не довело належними та допустимим доказами наявність у відповідача заборгованості в розмірі вказаному в розрахунку.
       Із цього приводу належить зауважити наступне.
       Так, дійсно, банком до позовної заяви були надані копії документів, які підтверджують виникнення між сторонами правовідносин, пов`язаних із отриманням кредитних коштів, і обов`язку їх повернення.
       Ухвалою Іршавського районного суду від 17 квітня 2019 р. було витребувано від банку оригінали документів (т.1 а.с.76-77). Однак, банк не зміг виконати вимоги ухвали суду першої інстанції, оскільки всі оригінали документів були витребувані в рамках справи № 301/2732/14 (т.1 а.с.79).
       Відтак, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами і не взяв до уваги докази, подані банком на обґрунтування своїх вимог через те, що такі подані не в оригіналі.
       Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01 лютого 2021 р. клопотання Товариства задоволено та витребувано від Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області із матеріалів кримінального провадження № 12013070100001626 оригінали документів, а саме: кредитний договір № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р., укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , договір іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р., укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , додаткову угоду № 014/4043/82/37398-1 до договору іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. та інші документи, що вилучені на підставі ухвали від 26.03.2015 р. по справі № 301/3222/14-к (т.1 а.с.230).
       Указані документи надійшли до Закарпатського апеляційного суду 17 березня 2021 р. (т.2 а.с.1).
       Відтак, на підтвердження виникнення між сторонами зобов`язань, пов`язаних із поверненням грошових коштів і забезпечення їх повернення іпотекою, Товариством надані такі документи: оригінал кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р., укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , оригінал виписок по рахунку, в т.ч. той, який підтверджує видачу ОСОБА_1 48 000 доларів США готівкою відповідно до умов кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р.
       Із оригіналів виписок по рахунку вбачається, що позичальником здійснювалися платежі на погашення кредиту, також Банком здійснювалася реструктуризація на погашення щомісячного платежу.
       Також у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.8-9), додаткова угода № 1 до кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. (т.1 а.с.17), додаткова угода № 014/4043/82/37398-2 до кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. (т.1 а.с.18-19), додаткова угода № 014/4043/82/37398/81-1-0-00/952 від 12 вересня 2012 р. до кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. (т.1 а.с.20-21), додаткова угода № 014/4043/82/37398/81-1-0-00/951 від 13 вересня 2012 р. до кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. (т.1 а.с.22-23), додаток №2 до додаткової угоди № 014/4043/82/37398/81-1-0-00/951 від 13 вересня 2012 р. до кредитного договору № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. (т.1 а.с.25), договір іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19 грудня 2007 р. (т.1 а.с.27-29), договір про зміни до договору іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19 грудня 2007 р. (т.1 а.с.30), додаткова угода № 014/4043/82/37398-1 до договору іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19 грудня 2007 р. (т.1 а.с.31), додаткова угода № 014/4043/82/37398-2 до договору іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19 грудня 2007 р. (т.1 а.с.32).
       Також у справі є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником у цілому житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.36), державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_1 , який підтверджує те, що останній є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.38), а також витяги про реєстрацію у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майно про обтяження указаного майна, яке було передано позичальником в іпотеку банку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с.33,34,35).
       Також відповідачеві рекомендованим листом із врученням було надіслано вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с.40,41)
       Отже, в матеріалах справи є всі належні та допустимі докази виникнення між сторонами договірних зобов`язань пов`язаних із позичкою коштів і забезпеченням їх повернення іпотекою, а саме – житловим будинком і земельною ділянкою.
       Позиція відповідача зводиться до того, що грошових коштів він не брав і не здійснював платежів на виконання умов кредитного договору. Указане твердження не доведено жодними належними та допустимим доказами. Постановою старшого слідчого СВ Іршавського ВП Хустського відділу поліції ГУ НП у Закарпатській області від 27.09.2016 р. було закрито кримінальне провадження № 120130701000001626 від 20.12.2013 р. відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення (т.2 а.с.15-16). Жодних експертиз стосовно визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та додаткових угод до них матеріали справи не містять, відтак позиція відповідача є недоведеною.
       Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
       Матеріалами справи встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р., відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 48 000 доларів США.
       На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки № 014/4043/82/37398 від 19 грудня 2007 р., відповідно до умов якого предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме: житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою – АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 листопада 2006 р.
       Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна переданого в іпотеку.
       У матеріалах справи наявні докази того, що відповідачем здійснювалися платежі на виконання умов кредитного договору, однак із січня 2014 р. відповідач перестав здійснювати погашення кредиту, відсотків, пені (штрафи), що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.8-9), протилежного відповідачем не доведено.
       Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
       Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
       За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов`язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).
       Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
       Разом з тим, 07.06.2014 р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 р.
       Відповідно до ч.1 указаного Закону протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
       Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
       Стаття 590 ЦК України передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно з ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з ч. ч. 1, 2 якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
       Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
       Таким чином, вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Висновки суду першої інстанції стосовно відмови в задоволенні позовних вимог із підстав їх недоведеності не відповідають обставинам справи. Проте, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.                                                Також із ОСОБА_1 на користь Товариства належить стягнути судові витрати в розмірі 21 183,21 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги , як це передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України.
       Колегія суддів констатує, що через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції належить скасувати, а позов – задовольнити.
       Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.3,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задовольнити.                         2.Рішення Іршавського районного суду від 18 грудня 2019 року скасувати. 3.Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задовольнити.                                                                3.1. У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/4043/82/37398 від 19.12.2007 р. у сумі 564 885,40 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок із надвірними спорудами, загальною площею 93,70 кв.м, житловою площею 43,20 кв.м, який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, кадастровий номер: 2121981201:02:001:0031, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , шляхом продажу заставного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною,  не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.                                                 4.Рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.                                                                                 5.Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» 21 183 (двадцять одна тисяча сто вісімдесят три) грн. 21 (двадцять одна) коп. у відшкодування судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.                                                                 6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         7.Повне судове рішення складено 15 вересня 2021 р.
Судді: