УХВАЛА

20 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/14550/20
адміністративне провадження № К/9901/34407/21             
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської  О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі №160/14550/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошового забезпечення,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня                2021 року позов задоволено:
– визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період із 01 грудня 2015 року до 05 серпня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період із 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, а у період із 01 березня 2018 року до 05 серпня 2020 року - березень 2018 року;
– стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01 грудня 2015 року до 05 серпня 2020 року в сумі  190915,16 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення у період із 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, а у період із 01 березня 2018 року до                       05 серпня 2020 року - березень 2018 року;
– стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  понесені ним судові витрати у вигляді правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня                   2021 року скасовано, позов залишено без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі №160/14550/20 повернуто особі, яка її подала.
10 вересня 2021 року до Верховного Суду вдруге надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від                11 серпня 2021 року в справі №160/14550/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Відповідно до частин другої, четвертої  статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені, зокрема, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку про залишення позову (заяви) без розгляду.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частинах другій  і  третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 квітня 2019 року (справа №638/9697/17); від 03 квітня 2019 року (справа №638/9697/17); від 30 вересня 2019 року (справа №750/9785/16-а); від 20 листопада 2019 року (справа №522/11257/16-а).
Водночас скаржником не наведено, яку саме норму права застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341   КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтями  248, 328, 329, 332 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі №160/14550/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                    О.Р. Радишевська