ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/1316/21 пров. № А/857/10338/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Довгополова О.М.,
суддів:                                                                      Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Краматорського прикордонного закону (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного закону (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції –  Сидор Н.Т.
справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,
місце ухвалення рішення – м. Львів,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації ДПС України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) та Адміністрації державної прикордонної служби України щодо неприпинення (не розірвання) контракту, укладеного 10 травня 2018 року з ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу на підставі пп. "ґ" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” згідно з поданим рапортом від 13.10.2020 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) та Адміністрацію державної прикордонної служби України прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 10.05.2018 року між позивачем та Державною прикордонною службою України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу. Позивач зазначав, що 10.05.2018 року його було зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та на даний час він проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді керівника відділу внутрішньої та власної безпеки. Через сімейні обставини, а саме виховання позивачем малолітньої дитини без участі матері, ним подано рапорт про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Службовою запискою від 19.11.2020 року позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення його з військової служби. На переконання позивача, відповідачі допустили протиправну бездіяльність.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не припинення (не розірвання) контракту, укладеного 10 травня 2018 року з ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах офіцерського складу на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” згідно поданого рапорту від 13 жовтня 2020 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, зокрема у ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) та Адміністрація ДПС України оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу Краматорський ПЗ (військова частина НОМЕР_1 ) обґрунтовує тим, що позивач військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) не проходив, та з рапортом щодо його звільнення до керівництва Краматорського ПЗ (військова частина НОМЕР_1 ) не звертався, в свою чергу керівництвом Краматорського ПЗ жодних рішень щодо розгляду питання про звільнення позивача не приймалось.
Адміністрація ДПС України в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що безумовною підставою для розірвання контракту на підставі підп. «ґ» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є виховання дитини без матері. Відтак факт, встановлений рішенням Мостиського районного суду Львівської області, не впливає на факт виховання дитини позивача виключно батьком.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.05.2018 року позивачем з Державною прикордонною службою України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу на строк 5 років з 21.06.2018 року по 20.06.2023 року.
13.05.2020 року позивача призначено по Головному відділу внутрішньої та власної безпеки “Схід” Державної прикордонної служби України начальником відділу внутрішньої та власної безпеки по Краматорському прикордонному загону, що підтверджується витягом з наказу голови Державної прикордонної служби України від 13.05.2020 року № 442-ОС “Про особовий склад”.
18.06.2020 року позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення Головного відділу внутрішньої та власної безпеки “Схід” Державної прикордонної служби України з 06.06.2020 року, що підтверджується витягом з наказу голови Державної прикордонної служби України від 18.06.2020 року № 560-ОС “Про особовий склад”.
15.07.2020 року позивач звернувся до начальника Головного відділу внутрішньої та власної безпеки “Схід” Державної прикордонної служби України полковника Дмитра Шмельова із рапортом про звільнення його із військової служби. 
У зв`язку із неотриманням відповіді за рапортом, адвокат позивача звернувся до голови Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом від 28.09.2020 року про прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини відповідно до рапорту позивача від 15.07.2020 року.
07.10.2020 року заступник голови Державної прикордонної служби України Сергій Сердюк у відповідь на адвокатський запит запропонував позивачу звернутися встановленим порядком письмовим рапортом з наданням копії рішення суду, яке набрало законної сили, до посадової особи, уповноваженої приймати рішення про його звільнення з військової служби, адже до рапорту позивача від 15.07.2020 не було приєднано рішення суду, яке набрало законної сили.
13.10.2020 року позивач повторно звернувся до начальника Головного відділу внутрішньої та власної безпеки “Схід” Державної прикордонної служби України полковника Дмитра Шмельова із рапортом про звільнення його із військової служби. 
Службовою запискою від 19.11.2020 року позивача повідомлено, що подані ним документи не дають підстав для звільнення його з військової служби відповідно до підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Змістом спірних правовідносин є відмова відповідача припинити (розірвати) контракт з позивачем про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на підставі підпункту “ґ” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 року № 2232-XII, з наступними змінами і доповненнями.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності у спірних правовідносинах підстав для припинення (розірвання) контракту на підставі підп. “ґ” п.2 ч.5  ст.26 Закону № 2232-XII, та відповідно спростовують висновок відповідача, що такі документи не містять підтвердження того факту, що позивач виховує дитину без матері, відтак відсутні підстави для припинення (розірвання) контракту через сімейні обставини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 26 Закону регламентовано звільнення з військової служби.
Так, відповідно до підп. “ґ” пункту 2 частини 5 цієї статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).
Сторонами не заперечується, що на підставі Указу Президента України №303 від 17.03.2004 року “Про часткову мобілізацію” в Україні діє особливий період.
Також, відповідно до ч.7 ст. 26 Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Як встановлено п. 34 Положення “Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).
Згідно із підп. 2 п. 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пунктом 279 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009) встановлено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з вказаним переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.07.2020 року у справі № 448/717/20 визначено місце проживання малолітньої дитини – дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та залишити її для подальшого виховання і утримання разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно повної виписки із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.04.2021 року № 1214, донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з її батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Актами обстеження від 26.10.2020 року та від 16.02.2021 року підтверджено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_1 добросовісно здійснює свої батьківські обов`язки щодо дочки ОСОБА_5 , відповідально та сумлінно виховує її, житлові умови комфортні та охайні, забезпечує належні умови для виховання та розвитку дитини, дбає про інтереси дитини. ОСОБА_1 виховання та утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснює самостійно. Матір ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає та у вихованні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 участі не бере.
З урахуванням наведених обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для припинення (розірвання) контракту, укладеного 10 травня 2018 року з ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах офіцерського складу на підставі підп. “ґ” п. 2 ч. 5 ст.26 Закону, оскільки останній не перебуває у шлюбі, виховує дитину, що з нею проживає, без матері, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.
В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого  ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Краматорського прикордонного закону (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі №380/1316/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький