ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5795/20  Номер провадження 22-ц/814/1403/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.
за участю секретаря Філоненко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року, - 
       В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування  позову зазначав, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири   АДРЕСА_1 , яку він хоче подарувати дочці. З метою посвідчення договору дарування позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула В.Ю., проте постановою від 11.08.2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.
Позивач вважає постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, у зв`язку з чим, просив визнати дії державного нотаріуса щодо відмови у посвідченні договору дарування належної йому частини квартири протиправними та зобов`язати останнього посвідчити вказаний договір дарування.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання протиправними дій державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула Валерія Юрійовича щодо відмови у посвідченні договору дарування належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та про зобов`язання нотаріуса посвідчити вказаний договір дарування - залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмовляючи позивачу в посвідченні договору дарування нотаріус діяв правомірно, так як позивачем не було надано відповідні правовстановлюючі документи для вчинення нотаріальної дії.
З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
ОСОБА_1 вважає, що судом не взято до уваги те, що він, звертаючись до натаріуса з метою посвідчення договору дарування, надав відповідні правовстановлюючі документи, які посвідчують його право власності на частину квартири, а саме: рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.12.2014 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Зазначає, що нотаріус має доступ до сканкопій оригіналів документів, в т.ч. свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке наявне в матеріалах реєстраційної справи, а тому дії нотаріуса щодо вимог надання оригіналу документу, вважає неправомірними.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.
       Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного нотаріусу Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцул В.Ю. від 11.08.2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено у посвідченні договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .
Постанова мотивована тим, що відчужувачем не було надано правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на вказане нерухоме майно, а саме: свідоцтво про право власності на житло, видане 20.01.1997 року Житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта» (а.с. 6).
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.01.1997 року Житлово- комунальним відділом АТ «Укртатнафта», належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 8). Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18.12.2014 року визначені ідеальні частки співвласників квартири - по 1/3 частці кожному із співвласників (а.с. 7).
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа у відчужувана, нотаріус звернувся до співвласників вказаної квартири з листом про надання інформації щодо наявності у них правовстановлюючих документів на квартиру. З відповіді останніх, нотаріусу стало відомо, що правовстановлюючий документ знаходиться в департаменті державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та між співвласниками відносно нерухомого майна існує спір (а.с. 33, 34).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний нотаріус відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії діяв правомірно, оскільки позивачем не було надано відповідних документів для посвідчення правочину.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2, пункту 1 глави 2 розділу II, пункту 3 глави 7 розділу І, пункту 1.2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.
Відповідно до частини другої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При посвідченні договору дарування нотаріус встановлює особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, та визначається обсяг їх цивільної дієздатності.
Договір дарування посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З метою нотаріального посвідчення договору дарування, ОСОБА_1 державному нотаріусу було надано копію рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2014 року, яким визначено розмір ідеальних часток кожного із співвласників квартири та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Свідоцтво про право власності на житло, видане в 1997 році, засвідчує право всіх співвласників у спільній сумісній власності без визначення розміру належних їм часток. В подальшому рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.12.2014 року було визначено частки за кожним співвласником, внаслідок чого право спільної сумісної власності на квартиру припинилося. 
Право власності позивача на 1/3 частку, у встановленому законом порядку, на підставі рішення суду, зареєстровано до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після зміни часток у спільній суміжній власності правовстановлюючий документ не видавався.
У відзиві на апеляційну скаргу завідувачем Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори В.Ю. Піцул зазначено, що посвідчення правочинів без надання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, існує вичерпний перелік підстав для вчинення нотаріальної дії, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього: - щодо майна на яке проведена державна реєстрація права власності без видачі документа, що посвідчує таке право.
Виходячи з вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, подані ОСОБА_1 державному нотаріусу документи є належними та достатніми для посвідчення правочину, оскільки нотаріус має безпосередній доступ до державних реєстрів та зобов`язаний використовувати наявну в них інформацію.
Договір дарування належної частки, який позивач мав намір вчинити, відноситься до правочинів щодо відчуження нерухомого майна, на яке проведена державна реєстрація без видачі документа, що посвідчує таке право. 
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимога нотаріуса про надання оригіналу правовстановлюючого документу (свідоцтво про право власності на житло, видане 20.01.1997 року Житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта») є неправомірною, так як право власності позивача на 1/3 частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до якого державний нотаріус має доступ.
Щодо вимог позивача про зобов`язання нотаріуса посвідчити договір дарування, колегія суддів наголошує на тому, що суд не може зобов`язати нотаріуса посвідчити правочин, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.
Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.
За таких обставин, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року, ухвалення нового, яким позов ОСОБА_1 до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, слід задовольнити частково. Визнати дії державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула Валерія Юрійовича щодо відмови у посвідченні договору дарування належної ОСОБА_1 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 протиправними. В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити.
Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, з Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори на користь    ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 996,70 грн, виходячи з розміру задоволених вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати дії державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула Валерія Юрійовича щодо відмови у посвідченні договору дарування належної ОСОБА_1 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 протиправними.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 996,70 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 19.08.2021.

Головуючий суддя:                                                Т.В. Одринська

Судді:                                                                О.О. Панченко

                                                               В.П. Пікуль