ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13» вересня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/13660/20
провадження № 22ц/818/2880/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -                   Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Хорошевського О.М.
за участю секретарів - Дмитренко А.Ю., Колосовської А. Р.,
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідачі – Акціонерне товариство «Альфа-Банк», представник відповідача – Сербінов О. В., Перепелиця І.А.,
треті особи – ОСОБА_3 , державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2021 року в складі судді Грищенко І.О.
                    в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання протиправним та скасування запису про право власності, про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просила визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 37570875 від 28 липня 2020 року на нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позбавивши ОСОБА_4 права власності на цілу частку; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 солідарно судовий збір в сумі 1680,60 грн та витрати, які вона понесла на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що з 30 вересня 1994 року по 17 серпня 2016 року вона з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 .
Зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі вони набули у спільну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що у зв`язку із укладенням шлюбу 21 липня 2017 року з ОСОБА_5 вона змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Посилалася на те, що 17 квітня 2008 року її колишній чоловік ОСОБА_4 уклав з Акціонерним товариством «Альфа-Банк» кредитний договір № 800003658, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою 14,05% з датою остаточного повернення кредиту 17 квітня 2023 року. Також цього ж дня за договором іпотеки № 800003658-И ОСОБА_4 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначила, що 17 вересня 2020 року їй стало відомо, що в супереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» банк невідомим способом надав документи державному реєстратору та здійснив стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував за собою право власності на єдине житло.

Вважала, що вказані дії порушують її права в частині розпорядження майном, яке перебуває в спільній сумісній власності та має намір здійснити розподіл спільного майна, яке набуте за час шлюбу.

12 жовтня 2020 року їй стало відомо, що спірна квартира виставлена на продаж на офіційній сторінці в мережі «Інтернет» за 100 000,00 доларів США.

Вважала, що в разі задоволення позовних вимог виконання рішення суду може бути неможливим або значно утрудненим, оскільки банк умисно розпродає майно з метою уникнення накладення на нього арешту та ухилення від повернення цього майна законним власникам.

Просила заборонити відчуження нерухомого майна, на яке звернено стягнення та зареєстровано право власності за Акціонерним товариством «Альяа-Банк», що було придбано за час шлюбу спільно з ОСОБА_4 в межах Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , зокрема: заборонити відчуження Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задоволено, заборонено відчуження у будь-який спосіб об`єкту нерухомості, а саме: Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись з ухвалою суду Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, за яким в заяві про забезпечення позову відмовити, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивачку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що позивачка достеменно знала про наявність як грошових зобов`язань, так і про оформлення майна у заставу, оскільки надала відповідну згоду. Вказав, що подружжя, яке здійснює поділ майна діють недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Зазначив, що суд не надав належну оцінку доказам у справі, зокрема, даті розірвання шлюбу та даті звернення позивачки із позовом про поділ майна подружжя, а також тому, що у власності позивачки наявні два об`єкта нерухомості. Вказав, що ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року у справі № 638/15030/20 та 27 листопада 2020 року у справі № 638/16276/20 вже відмовлено позичальнику в заяві про забезпечення позову та надалі ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року у справі № 638/12974/20 також було відмовлено у забезпеченні позову ОСОБА_1 . Зазначив, що суд не застосував заходи процесуального примусу, а навпаки задовольнив заяву про забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання ані заявниця, ані її представник не з`явилися. 09 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника заявниці про відкладення розгляду справи у зв`язку з щорічною відпусткою, яке залишено без задоволення за відсутністю доказів причин відкладення і враховуючи те, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 15 березня 2021 року та її розгляд тричі відкладався за різними клопотаннями саме представника заявниці. 

Заяв про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами виник спір з приводу зазначеного нерухомого майна, вжиття заходів забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачкою вимогами та не порушує прав відповідача на володіння та користування спірним майном.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справи за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання протиправним та скасування запису про право власності, про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просила визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 37570875 від 28 липня 2020 року на нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позбавивши ОСОБА_4 права власності на цілу частку; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 солідарно судовий збір в сумі 1680,60 грн та витрати, які вона понесла на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом  ОСОБА_1 посилалася на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ними придбано квартиру АДРЕСА_2 .

17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 800003658, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою 14,05% річних з датою остаточного повернення кредиту 17 квітня 2023 року (а.с.28-29, 75).

17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 800003658-И, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с.11-16).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224495141 від 17 вересня 2020 року вбачається, що 28 липня 2020 року за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27 січня 2020 року та повторного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27 квітня 2020 року, іпотечного договору № 800003658-И від 17 квітня 2008 року (а.с.19-22).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240191496 від 12 січня 2021 року вбачається, що з 24 листопада 2020 року власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу є ОСОБА_7 (а.с.54).

В заяві про забезпечення позову  ОСОБА_1 вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду та надала роздруківку з мережі «Інтернет» з оголошенням про продаж спірної квартири.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Із пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання протиправним і скасування запису про право власності на нерухоме майно та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартири, тобто у даній справі наявна вимога майнового характеру

Разом з тим, при задоволенні заяви позивачки про заборону відчуження Ѕ частини спірного нерухомого майна, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов забезпечується шляхом заборони відчуження на майно, що належить відповідачеві.
Однак, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали з 24 листопада 2020 року спірна квартира належить ОСОБА_7 , який до участі у справі в якості співвідповідача не залучений. Тому, є помилковим заборона відчуження майна особи, яка не є відповідачем у справі. 

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про заборону відчуження Ѕ частини спірної квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання протиправним та скасування запису про право власності, про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.