ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1246/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/1534/20 Категорія: 311000000 	Смоляр О. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Винник І.М.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 20 січня 2015 року по 18 червня 2020 року він працював в ТОВ «Нова Пошта», з липня 2017 року – на посаді начальника відділу регіональних продажів. 
Наказом № 97 від 14 березня 2020 року позивача було переведено на віддалене дистанційне виконання своїх трудових обов`язків. 
Згідно наказу № 119 від 08 квітня 2020 року позивач з 13 квітня 2020 року має право не виходити (не приступати) до роботи до закінчення простою, строк закінчення простою в наказі зазначено не було. 
З 13 квітня 2020 року по 20 травня 2020 року включно позивач перебував на лікарняному. 
Наказом ТОВ «Нова Пошта» №116-К від 19 червня 2020 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням його посади.
ОСОБА_1 вказує, що про ймовірне скорочення його посади він дізнався 18 червня 2020 року у спілкуванні з колегами по роботі, тому 19 червня 2020 року звернувся через електронну пошту до Голови всеукраїнської професійної спілки працівників ТОВ «Нова Пошта» з проханням пояснити ситуацію та правомірність такого звільнення, на що отримав відповідь про те, що профспілка не знайшла порушень у процедурі скорочення його посади.
19 червня 2020 року на банківську картку позивача надійшли розрахункові кошти при звільненні.
25 червня 2020 року ОСОБА_1 отримав поштою трудову книжку та повідомлення про заплановане звільнення № 250 від 10 червня 2020 року.
Ознайомившись із переліком посад, які були запропоновані відповідачем, позивач вказує, що не знайшов у ньому велику кількість посад, які були викладені в мережу Інтернет як оголошення про прийняття на роботу в період травень-червень 2020 року, та на які він би обов`язково погодився в разі їх наявності у списку.
Позивач вважає, що відповідачем було порушено вимоги статті 49-2 КЗпП України, а саме процедуру доведення наказу про скорочення до працівника, оскільки відповідач не повідомив його персонально про зміст даного наказу не пізніше, ніж за два місяці, не запропонував у встановлений термін посади, на які мав можливість перейти позивач, та не врахував переважне право позивача на залишення на роботі як висококваліфікованого працівника, який працює у Товаристві 5 років.
Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 116-к від 19.06.2020 року, поновити його на посаді начальника відділу регіональних продаж № 2 (Центр) департаменту продажів корпоративним Клієнтам ТОВ «Нова пошта», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19.06.2020 року по дату винесення судового рішення, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 40 000 гривень, судові витрати та допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нова Пошта» № 116-к від 19 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 начальника відділу регіональних продаж № 2 (Центр) у зв`язку зі скороченням штату працівників; поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2020 року по 03 березня 2021 року в розмірі 478041,91 грн.; стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 40000 грн; стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач був належним чином попереджений про звільнення 19 червня 2020 року, відповідач неодноразово направляв на адресу позивача письмові попередження з інформацією про скорочення штатної одиниці начальника відділу з персональними повідомленнями про заплановане вивільнення начальника відділу та пропозиції вакантних посад, а саме 17 квітня 2020 року, 29 травня 2020 року та 15 червня 2020 року, отже, роботодавець дотримався вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині також задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського районного суду від 21 квітня 2021 року та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У апеляційній скарзі вказує, що наявність у справі поштових накладних про відправлення поштової кореспонденції на адресу проживання позивача від 17 квітня 2020 року та 29 травня 2020 року не може бути доказом виконання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо належного доведення до його відома наказу № 58-К/тр.
Звертає увагу, що зазначивши неправильний номер телефону позивача у поштових відправленнях відповідач свідомо позбавив позивача можливості отримати інформацію про надходження відповідних листі за допомогою смс-повідомлення.
Зазначає, що невірним є висновок суду першої інстанції про належне повідомлення позивача про засідання профспілкового комітету, оскільки позивач жодних викликів не отримував, а доказів зворотного відповідачем не надано.
Вказує, що у нього були сумніви щодо правильності видання наказу № 58-К/тр, його правильної реєстрації, а також у необхідності скорочення посад, вказаних у даному наказі.
Позивач вважає, що йому було запропоновано навмисно тільки ті вакантні посади, які не могли його зацікавити, тоді як в інтернет-оголошеннях щодо пошуку працівників було набагато більше вакансій у ТОВ «Нова Пошта», на які б погодився позивач.
ТОВ «Нова Пошта» надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві вказує, що згідно із тлумаченням слова «персональне» таке повідомлення про наступне вивільнення мало стосуватись саме позивача, тобто кожному окремо, а не групі осіб, та не передбачає обов`язок особистого вручення йому в руки певного документа.
Зазначає, що у зв`язку з тим, для позивача з 13 квітня 2020 року було встановлено простій, ТОВ «Нова Пошта» використало засоби національного поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та персонально повідомляла позивача про його наступне звільнення із наданням пропозицій іншої роботи на цьому ж підприємстві.
Вважає, що відповідачем було вжито всіх можливих та доступних законних способів для виконання вимог 49-2 КЗпП України, а саме: за два місяці до звільнення персонально повідомлено та запропоновано роботу на інших посадах.
Із посиланням на постанову Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 вказує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, що вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку відповідача.
Також зазначає, що не погоджується із розрахунком позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наявності моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі.
Крім того, вважає, що позивачем не доведено розмір судових витрат за надання правничої допомоги.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Наказом ТОВ «Нова пошта» №119 від 08 квітня 2020 року «Про простій у підрозділах на підприємстві», встановлено початок простою з 13 квітня 2020 року для працівників відповідно до списку у Додатках №№ 6, 7 до цього наказу. Головному бухгалтеру на весь період простою проводити розрахунки заробітної плати відповідно до вимог ч.1 ст.113 КЗпП України для працівників, зазначених в пункті 1 цього наказу.
Згідно додатку №7 до наказу №119 від 08 квітня 2020 року «Про простій у підрозділах на підприємстві» ОСОБА_1 , начальнику відділу регіональних продаж №2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департаменту продажів корпоративним Клієнтам Комерційної дирекції встановлено простій з 13 квітня 2020 року.
Згідно наказу ТОВ «Нова Пошта» №58-К/тр від 08 квітня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням посад (професій)», наказано: вивести 19 червня 2020 року управління регіональних продажів (Центр), відділ регіональних продаж №1 (Центр) та відділ регіональних продаж №2 (Центр) та провести скорочення посад: начальник управління регіональних продажів (Центр) - 1 штатна одиниця; начальник відділу регіональних продаж №1 (Центр) - 1 штатна одиниця; начальник відділу регіональних продаж №2 (Центр) - 1 штатна одиниця.
На виконання пункту 1 цього наказу начальнику відділу кадрів та директору департаменту встановлено термін до 19 червня 2020 року для ознайомлення відповідних працівників з попередженням про скорочення посад під розписку; одночасно з попередженням про звільнення письмово пропонувати працівникам іншу роботу; у термін до 19 червня 2020 року пропонувати працівникам переведення на інші вакантні посади; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівників від переведення на іншу роботу на підприємстві, - звільнити їх згідно п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно до чинного законодавства України.
08 квітня 2020 року директором з персоналу ТОВ «Нова пошта» було направлено подання голові ВПСП ТОВ «Нова пошта» про надання згоди на звільнення працівників за скороченням відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.
Вказане подання 05 червня 2020 року було розглянуто на засіданні профспілкового комітету Черкаської первинної профспілкової організації ВПСП ТОВ «Нова пошта», та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.
17 квітня 2020 року та 29 травня 2020 року ОСОБА_1 були направлені рекомендовані листи на адресу АДРЕСА_1 , які із наказом №58-К/тр від 08 квітня 2020 року ТОВ «Нова Пошта» щодо скорочення штатної одиниці начальника відділу; персональним повідомленням про заплановане вивільнення начальника відділу та пропозиціями вакантних посад.
Вказані листи позивач ОСОБА_1 не отримав та вони повернулись адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що не заперечується сторонами.
15 червня 2020 року позивачу знов було направлено рекомендованим листом з описом вкладення №3601100770045 з супровідним листом за вих. 3124 від 15 червня 2020 р. письмове попередження з інформацією про скорочення та надання відповіді про ознайомлення з документами: наказом №58-К/тр від 08 квітня 2020 р., персональним повідомленням про скорочення №250 від 10 червня 2020 р. та пропозицією про вакантні посади.
Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 25 червня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Наказом директора ТОВ «Нова пошта» №116-К від 19 червня 2020 року ОСОБА_1 , начальника відділу регіональних продаж №2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департаменту продажів корпоративним Клієнтам Комерційної дирекції звільнено з 19 червня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП; бухгалтерії наказано здійснити розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 47 календарних днів, додаткової відпустки за особливий характер праці в кількості 5 календарних днів та виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивач був належним чином попереджений про звільнення 19 червня 2020 року, відповідач неодноразово направляв на адресу позивача письмові попередження з інформацією про скорочення штатної одиниці начальника відділу з персональними повідомленнями про заплановане вивільнення начальника відділу та пропозиції вакантних посад, а саме 17 квітня 2020 року, 29 травня 2020 року та 15 червня 2020 року, отже, роботодавець дотримався вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.
У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
Відповідачем надано належні докази того факту, що у 2020 році у ТОВ «Нова Пошта» відбулась зміна в організації виробництва та скорочення штату працівників, зокрема, і посади позивача.
Однак, колегія суддів вважає, що відповідачем було порушено порядок вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату, визначений статтею 49-2 КЗпП України.
Так, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного повідомлення позивача про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці до звільнення, з пропозицією іншої роботи на тому ж підприємстві.
Направлення ОСОБА_1 17 квітня 2020 року та 29 травня 2020 року повідомлення про наступне вивільнення засобами поштового зв`язку «Укрпошта», які повернулись без вручення позивачу, не можуть вважатись належним повідомленням позивача про наступне звільнення.
Фактично позивач ОСОБА_1 був повідомлений про звільнення і ознайомився із наявними у відповідача вакантними посадами 25 червня 2020 року, коли отримав лист відповідача від 15 червня 2020 року, тобто, вже після звільнення його з роботи. 
Посилання відповідача на те, що на підприємстві було оголошено простій з 08 квітня 2020 року тому єдиним засобом повідомлення позивача було направлення йому відповідного рекомендованого листа, не є підставою для невиконання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо належного повідомлення про звільнення.
Крім того, згідно із наказом № 119 від 08 квітня 2020 року та Додатком 7 до даного наказу ОСОБА_1 встановлено простій з 13 квітня 2020 року, отже відповідач мав можливість повідомити позивача про звільнення з 08 до 13 квітня 2020 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було дотримано порядку вивільнення працівника, визначеного законом, тому наказ №116-К від 19 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 із посади начальника відділу регіональних продаж №2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департаменту продажів корпоративним Клієнтам Комерційної дирекції з 19 червня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на роботі на вказаній посаді із 19 червня 2020 року.
На підставі статті 235 КЗпП України із відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2020 року по день ухвалення рішення – 13 липня 2021 року.
Порядок обчислення середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Згідно із статтею 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Статтями 5, 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; 
При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Із наданих відповідачем розрахункових листків вбачається, що у травні 2020 року ОСОБА_1 фактично не працював, йому були виплачені лікарняні та нараховано заробітну плату за час простою (не з вини працівника), тобто заробіток за позивачем зберігався частково, що відповідно до абзацу 6 пункту 2 Порядку виключається із розрахункового періоду. Отже травень 2020 року не може бути включено до розрахункового періоду для визначення середнього заробітку.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 фактично працював 8 днів, за які заробітна сплата нарахована у сумі 8163,43 грн. Крім того, позивачу було нараховано оплату простою за 103 години в сумі 8811,75 грн (яка виключається із розрахунку), разова премія в сумі 102,75 грн та компенсація за використання транспортного засобу – 50 грн (яка виключається із розрахунку).
У березні 2020 року ОСОБА_1 відпрацював 21 день та йому нараховано заробітну плату в сумі 21429 грн, а також премію за виконання особливо важливої роботи (резерв) в сумі 10285,91 грн; разову премію в сумі 102,75 грн; премію за виконання особливо важливої роботи (резерв)_3 в сумі 32143,50 грн та компенсацію за використання транспортного засобу в сумі 50 грн (яка виключається із розрахунку).
З урахуванням викладеного, середньоденна заробітна плата позивача за березень-квітень 2020 року склала 2490,60 грн (8163,43+102,75+21429+10285,91+32143,5+102,75) / (8+21).
Період з 19 червня 2020 року по 13 липня 2021 року включає 266 робочих днів.
Отже середній заробіток ОСОБА_1 за період з 19 червня 2020 року по 13 липня 2021 року становить 662 499,60 грн (2490,6 грн * 266 днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
При поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в сумі 40000 грн. 
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 
Відповідно до роз`яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини завдання йому неправомірними діями відповідача моральних страждань, є обґрунтованими.
Так, позивачем вказано, що про звільнення з роботи він дізнався раптово, що вивело його з рівноваги, спричинило сильні душевні переживання, стрес та погіршення самопочуття. Колегією суддів також враховується, що незаконне звільнення позивача в умовах встановлених в Україні карантинних обмежень, позбавило ОСОБА_1 засобів до існування та можливості своєчасного пошуку іншої роботи, що безумовно завдало позивачу душевних страждань та змусило змінювати свій звичний спосіб життя.
З урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав та глибину душевних страждань, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 5000 грн.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати.
До позовної заяви додано Договір про надання правової допомоги від 13 липня 2020 року, яким визначено, що адвокат ОСОБА_2 зобов`язується надати ОСОБА_1 юридичні послугу наступного змісту: надання консультацій, складання процесуальних документів та представлення інтересів замовника в судах всіх інстанції та правоохоронних органах і прокуратурі щодо питань оскарження наказу № 116-к від 19 червня 2020 року та поновлення на роботі (т. 1 а.с. 40).
Відповідно до пункту 4.1 Договору за послуги, передбачені п. 1.1 цього Договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі, передбаченому Додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною даного Договору.
Додатковою угодою до Договору від 13 липня 2020 року визначено, що винагорода, передбачена п. 4.1 Договору про надання правової допомоги сплачується у такому порядку: 3000 грн сплачується в момент підписання Договору і є авансом (т. 1 а.с. 41)
Жодних квитанцій чи актів виконаних робіт про сплату позивачем адвокату Хорошун С.А. грошових коштів на виконання умов вказаного Договору матеріали справи не містять. Також у матеріалах справи відсутній і детальний опис виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи наведене, витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, як вказано у позовній заяві, є недоведеними належними та допустимими доказами, тому відсутні підстави для стягнення вказаних витрат на користь позивача.
Водночас, із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Так, за позовну заяву позивачем сплачено 2522,40 грн (т. 1 а.с. 44) та 2658,01 грн (т. 1 а.с. 197), а всього 5180,41 грн.
За апеляційну скаргу позивачем сплачено 8612,43 грн.
У зв`язку з тим, що судом задоволено позовні вимоги на суму 667499,60 грн, судовий збір, який підлягає до стягнення за подання позову, становить 6675 грн, а за апеляційну скаргу – 10012,50 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 13792,84 грн (5180,41 грн + 8612,43 грн).
Крім того із відповідача слід стягнути в дохід держави різницю між сплаченим позивачем судовим збором та сумою судового збору, що підлягає до сплати, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, що становить 2894,66 грн (16687,50 грн – 13792,84 грн).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог; визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» № 116-к від 19 червня 2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 начальника відділу регіональних продаж № 2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департамент продажів корпоративним Клієнтам Комерційна дирекція з 19 червня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити з 19 червня 2020 року ОСОБА_1 на вказаній посаді; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2020 року по 13 липня 2021 року в сумі 662499 гривень 60 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати в сумі 13792 гривні 84 коп.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 2894 гривень 66 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» № 116-к від 19 червня 2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 начальника відділу регіональних продаж № 2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департамент продажів корпоративним Клієнтам Комерційна дирекція з 19 червня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Поновити з 19 червня 2020 року ОСОБА_1 на посаді начальника відділу регіональних продаж № 2 (Центр) управління регіональних продажів (Центр) департамент продажів корпоративним Клієнтам Комерційна дирекція .
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2020 року по 13 липня 2021 року в сумі 662499 гривень 60 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 13792 гривні 84 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 2894 гривень 66 коп.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 14 липня 2021 року