Постанова
Іменем України
19 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 524/9732/18
провадження № 61-16657св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмета спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Автозаводська районна адміністрація виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М., від 06 жовтня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 
Вказував, що після набуття ним права власності на вказану квартиру з`ясувалося, що у ній зареєстровані члени сім`ї попереднього власника - відповідачі по справі, що створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Остаточно сформулювавши позовні вимоги позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, у складі судді Предоляк О. С., від 21 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтею 40 Закону «Про іпотеку» та 
статтею 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), а тому позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР.
Короткий зміст оскарженої постанови апеляційного суду
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 21 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів виходила з того, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири АДРЕСА_1 , а отже не наділений правом на звернення до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржену постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
05 листопада 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в справі № 524/9732/18 на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 рокувідкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано її матеріали із районного суду.
У січні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Зазначає, що на момент звернення до суду першої інстанції із позовом та подання апеляційної скарги на рішення районного суду він був власником квартири АДРЕСА_1 . Його право власності на спірну квартиру було скасовано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 13 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, у справі № 524/4661/19. На зазначені судові рішення ним подано касаційну скаргу та відкрито касаційне провадження Верховним Судом. 
Крім того вказує, що оскаржуване судове рішення прийнято при невірному та недостатньому з`ясуванні фактичних обставин справи, без належного дослідження і оцінки судом доказів.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_3 на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
08 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 10920, відповідно до умов якого, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_6 на праві приватної власності.
У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 
За ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним з кредитодавцем, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 вересня 2018 року.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2019 року у справі № 524/4661/19, яке набрало законної сили 27 липня 2020 року, визнано недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19 квітня 2018 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Ярощук В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за №529.
Скасовано запис про іпотеку № 25802150 (спеціальний розділ) внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40721085 від 19 квітня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Ярощук В. Ю.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40721085 від 19 квітня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Ярощук В. Ю.
Визнано неправомірним та скасовано рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43099740 від 03 серпня 2018 року.
Скасовано запис про право власності ?№ 28005374 від 14 вересня 2018 року приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду
Згідно пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статті 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку.
Звертаючись до суду, позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації з підстав, передбачених статтями 316, 317, 391 ЦК України.
Встановивши, що на час апеляційного перегляду справи рішення про державну реєстрацію права власності позивача на спірну квартиру було скасовано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2019 року у справі № 524/4661/19, яке набрало законної сили, а отже ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не наділений правом порушувати питання про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, та його вимоги, з цих підстав, не підлягають задоволенню.
Колегією суддів не встановлено підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у розглядуваній справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 524/4661/19.
Апеляційний суд, приймаючи оскаржувану постанову від 06 жовтня 
2020 року, правомірно врахував рішення Автозаводського районного суду 
м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2019 року у справі № 524/4661/19, яке набрало законної сили.
Натомість у випадку скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2019 року у справі № 524/4661/19, ОСОБА_1 матиме право звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови від 06 жовтня 
2020 року у розглядуваній справі за нововиявленими обставинами, згідно пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України (скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду).
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскарженого судового рішення не впливають.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України оскаржені судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженої постанови апеляційного суду - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта