Справа № 464/6098/20                        Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/310/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2021 року м.Львів
Справа №464/6098/20 Провадження № 22ц/811/310/21 
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
        головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_1  на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 2 грудня 2020 року у складі судді  Теслюка Д.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -      

встановив:        
30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики від 30 травня 2019 року в розмірі 1 646 658, 10 грн. 
1 грудня 2020 року позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та відповідачу вчиняти будь-які дії з відчуження корпоративних прав – 50% частки у статутному ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», у розмірі 640 000 грн., яка належить ОСОБА_3 . В обґрунтування заяви посилається на те, що між ним та відповідачем існує майновий спір щодо повернення (стягнення) в примусовому порядку суми боргу за договором позики від 30 травня 2019 року у розмірі, еквівалентному 50 000 доларів США (1 418 810 грн.), пені та 3% річних в розмірі 227 848,11 грн. Зазначає, що у добровільному порядку відповідач відмовляється виконати свої зобов`язання. Згідно інформації, розміщеної в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 належать корпоративні права в ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», загальна номінальна вартість якої складає 640 000 грн. Зазначає, що чинним законодавством передбачено можливість застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вчинення дій, а саме заборона відчуження корпоративних прав – частки у статутному капіталі товариства, оскільки це не перешкоджає господарській діяльності товариства та не порушує права та інтереси інших осіб. Вказує, що у відповідача відсутнє будь-яке інше майно, вартість якого є достатньою для звернення стягнення у випадку задоволення позову. Просить задовольнити заяву.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 2 грудня 2020 року заяву задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 та особам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження корпоративних прав 50% частки статутного капіталу ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», у розмірі 640 000 грн.), яка належить ОСОБА_1 .

      Ухвалу суду оскаржив  ОСОБА_1 . Проситьскасувати ухвалу та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначає, що заява про забезпечення позову обґрунтована тими ж обставинами, які раніше досліджені та відхилені Сихівським районним судом при постановленні ухвал від 19 та 26 листопада 2020 року, якими у задоволенні аналогічних заяв позивача відмовлено. Вказує, що у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його учасниками пропорційно часткам у статному капіталі, тобто, виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, передбаченому законом і статутом товариства. Згідно із ст.149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Отже, майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора. Вказує, що між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань за договорами позики. Згідно із відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, йому (відповідачу) належать корпоративні права в ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», загальна номінальна вартість якої складає 640000 грн. Розмір статутного (складеного) капіталу товариства становить 1 280 000 грн. Стверджує, що позивачем невірно обрано вид забезпечення позову у виді накладення арешту на належну йому (відповідачу) частку в статутному капіталі ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», загальна номінальна вартість якої складає 640000 грн.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується  накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч.3 цієї статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Згідно із ч .2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно доп.4 постанови Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань за договорами позики. 
Згідно із відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 належать корпоративні права в ТзОВ «1001 ДРІБНИЦЯ-СИХІВ», загальна номінальна вартість якої складає 640 000 грн. Розмір статутного (складеного) капіталу товариства становить 1 280 000 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Згідно із ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 цього Кодексу об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Метою забезпечення позову є вжиття негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
З урахуванням встановленого, враховуючи співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача.
Судом вірно обрано забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням вимог закону.
Керуючись: ст. ст. 149, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,- 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 2 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 8 липня 2021 року.

Головуючий 

Судді