Справа № 431/1486/20 
Провадження № 22-ц/810/151/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року ухваленого судом у складі судді Форощука О.В. в приміщенні того ж суду
у справі про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

встановив:

У квітні 2020 року  позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з відповідача  ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам за період з 01 березня 2017 по 01 березня 2020 року у розмірі 67 217, 20 гривень та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 20 460, 96 гривень.
Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу мають двох дітей, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Старобільського районного суду від 09 січня 2014 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше розміру, встановленого діючим законодавством на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до їх повноліття, починаючи з 19 листопада 2013 року та до досягнення дітьми повноліття. 
09 січня 2014 року Старобільським районним судом Луганської області виданий виконавчий лист про стягнення аліментів для пред`явлення його до відділу ДВС Старобільського РУЮ. 
Проте, відповідач ОСОБА_2 взагалі не сплачує аліменти на користь позивачки на утримання дітей, в результаті чого станом на 01 березня 2020 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67 217,20 гривень, розрахунок якої позивачкою наведений у змісті позову.
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити повністю її позовні вимоги, посилаючись на обставини, якими обґрунтовуються позов, скаржниця вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що нею доведені підстави позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення просить залишити скаргу без задоволення, оскільки обставини на які посилається позивачка не знайшли свого підтвердження, зокрема, щодо наявної заборгованості зі сплати аліментів.
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає  апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає виходячи з такого.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що останньою до звернення до суду з даним позовом вже реалізоване право на стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей сторін шляхом звернення до суду з відповідним позовом, і саме виконавча служба є встановленим діючим законодавством органом, якому у відповідності до його дискреційних повноважень, належить обов`язок встановлення та стягнення заборгованості по аліментним платежам, а стягнення судовим рішенням встановлених та несплачених аліментів, діючим законодавством не передбачено, тому суд дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту щодо вимоги про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по аліментам є таким, що не передбачений чинним законодавством України. 
Щодо вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд виходив з того, що підставою для цієї вимоги є наявність заборгованості зі сплати аліментів та вина особи з якої стягнуті аліментні платежі, проте позивачкою не доведено обставин щодо наявності такої заборгованості у відповідача та ухилення останнього від сплати аліментних зобов`язань за рішенням суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття (ст.ст. 150,180 СК України).
Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Відповідно до частини 13 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.1 ст. 196 СК України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується такі факти та обставини справи.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу мають двох дітей, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Старобільського районного суду від 09 січня 2014 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше розміру, встановленого діючим законодавством на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до їх повноліття, починаючи з 19 листопада 2013 року та до досягнення дітьми повноліття. 
09 січня 2014 року Старобільським районним судом Луганської області виданий виконавчий лист про стягнення аліментів для пред`явлення його до відділу ДВС Старобільського РУЮ. 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності заборгованості, яка виникла з вини відповідача зі сплати аліментів за судовим рішенням від 09 січня 2014 року на користь позивачки на утримання дітей сторін у відповідному розмірі.
Отже, позивачкою не доведені підстави позову.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду, і вважає, що суд першої інстанції вірно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та правильно керувався нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив обставини справи, і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Доводи скаржниці за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, і власного тлумачення норм законодавства. 
Разом з цим, довід апеляційної скарги, про те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд вказує, що за наявною у справі інформацію зі Старобільського районного відділу державної службиСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заборгованості відповідача по сплаті аліментів на користь позивачки не встановлено, але в матеріалах справи така інформація відсутня колегія суддів вважає є слушним, проте зауважує, що ці помилкові посилання суду не спростовують правильність висновків суду про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Доказів на спростування висновків суду скаржницею не надано.
Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови – 12 липня 2021 року.

Головуючий                                                                                         Ю.П. Лозко

Судді:               О.Ю. Карташов

            В.В. Кострицький