ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/2508/21 пров. № А/857/14425/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 08 червня 2021 року у справі № 380/2508/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції –Братичак У.В.,
час ухвалення рішення – 08.06.2019 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 17.06.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: проспект Шевченка, 17/19, м.Львів, 79005; ЄДРПОУ 02910031), в якій просить: -визнати протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невчинення дій з приведення у відповідність посади заступника прокурора Львівської області, на яку ОСОБА_1 поновлено за рішенням суду, до вимог Закону України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури, та перейменування такої на заступника керівника Львівської обласної прокуратури; відмови у видачі посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури та внесення запису про зміну назви посади до трудової книжки; -зобов`язати Львівську обласну прокуратуру привести найменування посади “заступник прокурора Львівської області” у відповідність із Законом України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури та викласти її у такій редакції: “заступник керівника Львівської обласної прокуратури” з 17.11.2020; оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури; внести відповідний запис у трудову книжку про зайняття ОСОБА_1 посади заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020;
-стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату, яка підлягає виплаті за посадою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення суду наказом Генерального прокурора її поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020. Зазначає, що з часу поновлення на посаді Львівською обласною прокуратурою не забезпечено доступ до виконання процесуальних та адміністративних обов`язків за посадою, не видано посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури встановленого зразка та не внесено відповідний запис до трудової книжки, а також незаконно зменшено розмір заробітної плати. Позивач вважає таку бездіяльність Львівської обласної прокуратури протиправною та такою, що порушує її права, гарантовані Конституцією України та Законом України “Про прокуратуру”, зокрема, право на працю, на оплату праці, принципи рівності громадян, а підстави, з яких не проводиться перейменування посади “заступник прокурора Львівської області” на “заступник керівника Львівської обласної прокуратури”, невидача посвідчення такими, що не грунтуються на вимогах закону. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 08 червня 2021 року у справі № 380/2508/21 позовні вимоги задоволено повністю. 
Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невчинення дій з приведення у відповідність посади заступника прокурора Львівської області, на яку ОСОБА_1 поновлено за рішенням суду, до вимог Закону України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури, та перейменування такої на заступника керівника Львівської обласної прокуратури; відмови у видачі посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури та внесення запису про зміну назви посади до трудової книжки.
Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру (місцезнаходження: проспект Шевченка, 17/19, м.Львів, 79005; ЄДРПОУ 02910031) привести найменування посади “заступник прокурора Львівської області” у відповідність із Законом України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури та викласти її у такій редакції: “заступник керівника Львівської обласної прокуратури” з 17.11.2020; оформити та видати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури; внести відповідний запис у трудову книжку про зайняття ОСОБА_1 посади заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: проспект Шевченка, 17/19, м.Львів, 79005; ЄДРПОУ 02910031) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату, яка підлягає виплаті за посадою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: проспект Шевченка, 17/19, м.Львів, 79005; ЄДРПОУ 02910031) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_1 на даний час продовжує обіймати посаду заступника прокурора Львівської області, підстав для її переведення чи призначення на будь-яку з посад в обласну прокуратуру не встановлено. Водночас зазначає, що немає законних підстав для видачі позивачу посвідчення “заступника керівника Львівської обласної прокуратури” та наголошує на тому, що посвідчення, видане ОСОБА_1 за займаною посадою заступника прокурора Львівської області є діючим. Разом з тим зазначає, що наказом Офісу Генерального прокурора від 11.11.2020 №437к ОСОБА_1 поновлено на попередній посаді, її посвідчення вважається чинним. Окрім того, зазначає, що з моменту поновлення на посаді заступника прокурора Львівської області виплата заробітної плати ОСОБА_1 проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”, як і до моменту звільнення. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі № 380/2508/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що 11.11.2020 наказом Генерального прокурора №437к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020.
Тобто позивача фактично поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області вже в період функціонування перейменованої Львівської обласної прокуратури.
Так як, позивачем 11.10.2019 подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Однак, в подальшому її було незаконно звільнено з посади до проходження такої атестації.
Відтак, посилання відповідача на неможливість зайняття посади позивачем з причин не проведення атестації є неприйнятними в даному випадку.
Водночас, суд звертає увагу, що позивач фактично знаходиться в стані правової невизначеності, яку повинен був усунути відповідач.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача та зобов`язати Львівську обласну прокуратуру привести найменування посади “заступник прокурора Львівської області” у відповідність із Законом України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури та викласти її у такій редакції: “заступник керівника Львівської обласної прокуратури” з 17.11.2020; оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури; внести відповідний запис у трудову книжку про зайняття ОСОБА_1 посади заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020.
Щодо вимоги позивача про стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітної плати, яка підлягає виплаті за посадою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020, суд першої інстанції вважає що вона також підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що згідно із штатним розписом апарату Львівської обласної прокуратури посадовий оклад заступника керівника (аналогічна посада, на якій перебувала позивач) становить 49 187,00 грн. При цьому, судом встановлено, що заробітна плата позивачу виплачувалась виходячи з посадового окладу 8 500,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з Львівської обласної прокуратури заробітної плати, яка підлягає виплаті за посадою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з 17.11.2020, через те, що наразі відбулось лише перейменування органу в якому працює позивач та посади, яку вона обіймає.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.06.2016 наказом Генерального прокурора України №102к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника прокурора Львівської області.
19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури”, яким, зокрема, передбачено створення у системі органів Прокуратури обласних прокуратур.
11.10.2019 позивач подала заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Наказом Генерального прокурора №22к від 20.01.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Львівської області у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п.3 ч.1 ст.41 Закону України “Про прокуратуру”).
Наказом прокурора Львівської області №265к від 20.02.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Львівської області та органів прокуратури відповідно до ч.5 ст.41 Закону України “Про прокуратуру”.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №380/1438/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020, позов ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапка Руслана Георгійовича, прокуратури Львівської області, прокурора Львівської області Діденко Ірини Вікторівни про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, – задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 22к від 20.01.2020 про звільнення ОСОБА_1 , з посади заступника прокурора Львівської області на підставі п.3 ч.1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Львівської області №265к від 20.02.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади прокурора прокуратури Львівської області та органів прокуратури відповідно до ч.5 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020 року. Зобов`язано прокуратуру Львівської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено.
11.11.2020 наказом Генерального прокурора №437к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020.
З наказом про поновлення на посаді позивача ознайомлено 17.11.2020.
Поряд з цим, наказом Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 “Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур” перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, обласні прокуратури, в тому числі Прокуратуру Львівської області в Львівську обласну прокуратуру.
Відповідно до наказу Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 “Про день початку роботи обласних прокуратур” днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.
23.11.2020 позивач звернулась до Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури із заявою, в якій просила привести у відповідність із новим штатним розкладом назву її посади, видати посвідчення встановленого зразка, а також внести відповідний запис до її трудової книжки.
Начальником Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора надано відповідь на вказану заяву № 07-57784-20 від 09.12.2020. Так, відповідно до зазначеної відповіді переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру, в тому числі на адміністративну, буде вирішуватись за результатами проходження атестації або на підставі рішення Комісії з добору керівного складу, відповідно до вимог Закону України “Про прокуратуру” та законодавства про працю.
Листом від 04.12.2020 № 07-522вих-20, Львівська обласна прокуратура повідомила позивача, що приведення займаної у прокуратурі Львівської області посади у відповідність штатному розпису Львівської обласної прокуратури не входить до повноважень обласної прокуратури.
Вважаючи протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невчинення дій з приведення у відповідність посади заступника прокурора Львівської області до вимог Закону України “Про прокуратуру” щодо найменування органів прокуратури, та перейменування такої на заступника керівника Львівської обласної прокуратури; щодо відмови у видачі посвідчення заступника керівника Львівської обласної прокуратури та внесення запису про зміну назви посади до трудової книжки, позивач звернулась до суду з даним позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII«Про прокуратуру» (далі- Закон № 1697-VII).
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена ст. 16 цього Закону, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, згідно із пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» якого до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону «Про прокуратуру».
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Відповідно до приписів п. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Як вбачається із вищенаведеного, однією із обов`язкових підстав для переведення прокурора на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі є успішне проходження атестації.
Відповідно до матеріалів справи, 11.11.2020 наказом Генерального прокурора №437к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020.
Як не заперечується сторонами, ОСОБА_1 атестації не проходила.
Відповідно до підпункту 6 пункту 22 розділу II Закону № 113-ІХ на адміністративні посади, передбачені частиною першою статті 39 Закону № 1697-VII, можуть бути призначені прокурори, а також інші особи, які відповідають вимогам, визначеним у статті 27 Закону № 1697-VII.
Під час вирішення питання щодо призначення на адміністративну посаду беруться до уваги професійні та морально-ділові якості кандидата, а також його управлінсько -організаторські здібності.
Призначення на вказану адміністративну посаду заступника керівника Львівської обласної прокуратури, як і інших адміністративних посад, передбачених пунктами 7-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», тимчасово, до 1 вересня 2021 року, здійснюється керівником обласної прокуратури.
Разом з тим, призначення на вказані посади керівником обласної прокуратури здійснюється виключно після відповідного схвалення Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, склад і положення про яку затверджуються Генеральним прокурором.
До 31.05.2021 діяло Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури, затверджене наказом Генерального прокурора від 15 квітня 2020 року № 190.
Наказом Генерального прокурора від 22 квітня 2020 року № 196 створено Комісію з добору керівного складу органів прокуратури та затверджено її склад.
Так, пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що повноважень Комісії належить прийняття рішень про схвалення призначення чи про відмову у схваленні призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», осіб, зазначених у підпункті 6 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.
Положенням також передбачено, що призначення на вказані посади здійснюється Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної - після прийняття рішення Генеральним прокурором про початок їх роботи) прокуратури в межах повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», після відповідного схвалення Комісією.
Пунктом 13 вказаного Положення обумовлено, що розгляд питання про схвалення призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється Комісією на підставі подання відповідно Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури щодо кандидата.
До подання про кандидата додаються документи, що підтверджують відповідність такого кандидата вимогам статті 27 Закону України «Про прокуратуру», а також біографічна довідка та інші документи, які підтверджують професійні та морально-ділові якості, а також управлінсько - організаторські здібності кандидата.
Пунктом 16 вказаного Положення передбачено, що під час вирішення питання про схвалення призначення на адміністративну посаду Комісія розглядає подані документи і проводить співбесіду з кандидатом із метою визначення його професійних та морально-ділових якостей, а також управлінсько-організаторських здібностей та досвіду роботи.
За результатами проведення співбесіди Комісія ухвалює одне з таких рішень: про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду чи про відмову у схваленні призначення кандидата на адміністративну посаду.
Ухвалене і підписане рішення Комісії у триденний строк після проведення засідання направляється Генеральному прокурору, керівнику відповідної регіональної (обласної) прокуратури.
Враховуючи вищевикладене, порядок зайняття адміністративної посади заступника керівника Львівської обласної прокуратури чітко регламентований Законами України «Про прокуратуру» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а відтак, без дотримання законодавчо визначених процедур, заміщення жодної адміністративної посади в обласній прокуратурі, в тому числі заступника керівника обласної прокуратури, в тому числі без скерування керівником Львівської обласної прокуратури подання на розгляд Комісії з добору керівного складу органів прокуратури та схвалення визначеної керівником кандидатури, є неможливим.
Наказом Генерального прокурора від 31.05.2021 № 168 «Про затвердження Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури», наказ Генерального прокурора від 15.04.2020 № 190 визнано таким, що втратив чинність та затверджено нове Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури. З метою призначення прокурорів на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», наказом Генерального прокурора від 29.06.2021 року № 213 створено Комісію з добору керівного складу органів прокуратури.
Новим положенням передбачено кардинальну зміну порядку відбору кандидатів шляхом конкурсного добору та порядок прийняття рішень про схвалення призначення чи про відмову у схваленні призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», осіб, зазначених у підпункті 6 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Рішення про проведення добору приймається Генеральним прокурором та оформлюється відповідним наказом. Призначення на вказані посади здійснюється Генеральним прокурором, керівниками обласних та спеціалізованих на правах обласних прокуратур у межах повноважень, визначених Законом № 113-ІХ, після відповідного схвалення Комісією. Протягом п`ятнадцяти днів із моменту отримання рішення Комісії керівник органу прокуратури видає наказ про призначення кандидата на адміністративну посаду.
Добір кандидатів на вакантну адміністративну посаду в органі прокуратури складається із таких етапів:
1)          оголошення про проведення добору на зайняття вакантної адміністративної посади;
2)          відбір кандидатів за результатами перевірки поданих документів;
3)          виконання кандидатами практичного завдання у випадках, визначених цим Положенням:
4)          проведення перевірки доброчесності кандидата;
5)          проведення співбесіди;
6)          обрання переможця добору;
7)          призначення на посаду особи, яка успішно пройшла добір.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 самостійно має право подати заяву на конкурс, а без участі у такому конкурсі керівник обласної прокуратури не наділений повноваженнями призначати на відповідну адміністративну посаду.
Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697-VIIзаробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Відповідно до частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.
Разом із цим, відповідно до положень статей 8, 13 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев`ятої статті 81 Закону № 1697-VII, в якій встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з нормами частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Частиною першою статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. За правилами статті 89 Закону № 1697-VIIфінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону № 1697-VII).
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VIII від 28 грудня 2014 року встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2015 рік; положення частини 2 статті33, статті 81 Закону № 1697-VIIзастосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням. Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.
Таким чином, Закон України Про Державний бюджет України на відповідний рік, як Закон, яким регулюються бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надають повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.
Рішення щодо неконституційності пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Конституційним Судом України не приймалися.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників органів прокуратури була визначена постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року та № 1013 від 09 грудня 2015 року.
Кабінетом Міністрів України покладені на нього пунктом 13 розділу ХІІІ Закону № 1697-VII обов`язки не були виконані, а саме не було приведено нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31 травня 2012 року № 505 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників, не внесені, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачались, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладені у постановах від 04 листопада 2015 року № 21-1461, від 30 березня 2016 року № 21-271а16, від 13 липня 2016 року № 21-1488а16, а також аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року № 808/2163/17 та від 16 січня 2019 року № 804/217/17, від 27 лютого 2019 року № 809/982/16.
Отже, за пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», положення якого, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались, відповідач під час нарахування та виплати заробітної плати позивачу цілком на законних підставах застосовував постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року.
Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.05.2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесені зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VІІ від 14.10.2014 року, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ), ст. 15 Закону "Про прокуратуру" визначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ "При кінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Такий конституційний припис закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Враховуючи в сукупності все вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на все  вищевказане, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції ці обставини не враховано та безпідставно прийнято рішення про  задоволення  адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні  позову в повному обсязі.
Керуючись ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 08 червня 2021 року у справі № 380/2508/21 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 15.09.2021 року