ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 серпня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/35/20
Головуючий у першій інстанції - Майборода С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/598/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року (ухвалене о 15:41, повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки, -

                                       У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, площею 0,00186 га із загальної площі 0,2855 га, а саме:
1) зобов`язати ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109:
1.1) звільнити частину земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019 від:
- частини фундаменту металевої споруди, площею 0,06 кв.м;
- частини дерев`яної будівлі, площею 4,86 кв.м;
- частини споруди (навісу), що примикає до огорожі земельної ділянки, кадастровий номер 7425581600:03:000:0109, яка займає 7,33 кв.м;
шляхом їх демонтажу (часткового розбирання) з наступним розміщенням їх на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019;
- огорожу земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 демонтувати та встановити на межі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109;
1.2) конструкцію покриття споруди (навісу) привести у відповідність з положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом зобов`язання виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів споруди (навісу) на територію суміжної земельної ділянки №7425581600:03:000:0019, а саме: змінити нахил конструкції покриття споруди (навісу) в бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди (навісу) на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0109;
1.3) кам`яну будівлю на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 привести у відповідність до положень п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», наступним чином:
- частину стіни будівлі перенести на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019;
- змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі будівлі на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0109;
1.4) металеву споруду на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 привести у відповідність до положень п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином:
- перенести частину стіни та фундаменту металевої споруди на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019;
- змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0109;
1.5) зобов`язати виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть опаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі), розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019, відповідно до положень п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0109;
2) зобов`язати ОСОБА_3 , як власника земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108:
2.1) звільнити частину земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019 від:
- огорожі земельної ділянки, кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, що займає 3,21 кв.м, шляхом демонтування та встановлення на межі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108;
- частини дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв.м, шляхом їх демонтування (часткового розбирання) з наступним розміщенням на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108 на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки номер 7425581600:03:000:0019;
2.2) бетонну конструкцію, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки ОСОБА_1 , привести у відповідність до п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.34 ДБН - 2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом демонтування;
2.3) споруду, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, привести у відповідність до положень 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином:
- дерев`яну стіну споруди перенести на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки № 7425581600:03:000:0019;
- змінити нахил конструкції покриття споруди в бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0108;
2.4) зобов`язати виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі), розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером № 7425581600:03:000:0019, відповідно до положень п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0108.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на його користь судові витрати, а саме 20 000 грн витрат на правничу допомогу адвоката, 12 000 грн витрат на проведення експертного дослідження, 1 536,80 грн сплаченого судового збору.
Позов обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,2855 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0019. Суміжними з його земельною ділянкою є земельні ділянки відповідачів - кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, яка належить ОСОБА_3 та кадастровий номер 7425581600:03:000:0109, яка належить ОСОБА_2 . Відповідачі не дотримуються норм чинного законодавства та Державних будівельних норм України (ДБН) відносно його земельної ділянки.
Порушення своїх прав вбачає в тому, що відповідачі без узгодження з ним облаштували частково на межі, а частково на його земельній ділянці об`єкти, зокрема бетонну плиту, яка є частиною конструкції огорожі від сусідньої ділянки і виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки позивача, частково на межі знаходиться дерев`яний житловий будинок, який виступає на територію земельної ділянки позивача без врахування відстані за правилами ДБН. Збудовані вздовж межі земельної ділянки позивача сусідські будівлі, споруди та огорожі земельних ділянок, конструкції покриттів цих будівель та споруд, що належать відповідачам, за місцем розташування не відповідають положенням ДБН. Також було виявлено, що відсутня водостічна система з дахів споруд та будівлі відповідачів з боку земельної ділянки позивача; в напрямку водоймища з боку земельної ділянки ОСОБА_2 було перекрито доступ до води шляхом зміни рельєфу берегової лінії, що перешкоджає вільному проходу вздовж берегової лінії. Під час дощів вода стікаючи з об`єктів, будівлі, споруд відповідачів підтоплює земельну ділянку позивача, чому сприяє й триваюча бездіяльність відповідачів в усуненні вказаних порушень.
Вказані у позові обставини в їх сукупності становлять перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належним йому майном, підтверджуються висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 14.12.2019  № 1/12-2019, та мають бути усунені відповідачами.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.01.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на порушення основ цивільного судочинства, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають у наступному.
Зазначений позивачем засіб захисту його прав і свобод від порушень і протиправних посягань з боку відповідачів - не заборонений законом, є ефективним, тобто передбачає запобігання порушенню, припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права ОСОБА_1 , пред`явлені в суді позовні вимоги на захист цивільного права відповідають змісту порушеного права ОСОБА_1 та характеру правопорушення.
Місцевий суд лише припустив в рішенні, що дерев`яний житловий будинок був предметом договору купівлі-продажу від 10.06.2015, розташований на земельній ділянці, що була відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що відповідачі не здійснювали будівництво вказаного житлового будинку, його добудування чи перебудування.
Суд першої інстанції безпідставно відхилив висновки судового експерта та його пояснення в суді, якими було встановлено перебування частини дерев`яного будинку відповідачів на земельній ділянці позивача та потрапляння атмосферних опадів з покрівлі цього будинку на земельну ділянку позивача, що перешкоджає останньому належним чином користуватись нею в повній мірі.
Районний суд не оглядав докази (спірні будівлі та споруди відповідачів за їх місцезнаходженням як доказ, що не можна доставити до суду) за їх місцезнаходженням, а відповідачами не було надано жодних доказів на спростування правдивості тверджень позивача, зібраних та долучених позивачем до справи висновків судового експерта чи спростування пояснень останнього, наданих під присягою суду. Всі докази позивача містять необхідну інформацію щодо предмета доказування і є достовірними, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд першої інстанції та відповідач ОСОБА_2 помилково послалися у рішенні та у відзиві на позов на постанову ВП ВС № 522/1029/18 від 18.12.2019, оскільки вона стосується застосування ЦПК України в редакції до 15.12.2017, а не редакції ЦПК України що діє на час складення висновку експерта від 14.12.2019 № 1/12-2019. Судовий експерт Яценко О.Ф. є обізнаною про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, а також за розголошення даних, що стали відомі під час проведення експертизи.
Висновки судового експерта Яценко О.Ф. та її пояснення суд першої інстанції відхилив лише з тих підстав, що цей експерт склав висновки за зверненням учасника справи, а не на підставі ухвали суду. В свою чергу, розглядаючи дану справу, районний суд міг не призначати експертизу лише якщо наявні у справі висновки судового експерта від 14.12.2019 № 1/12-2019 та від 04.09.2020 № 12-08/2020 не викликають сумніви щодо їх правильності, а в інакшому випадку суд першої інстанції повинен був призначити експертизу, декілька експертиз, додаткову чи повтору експертизу.
Суд помилково не врахував доводи позивача, що надана приватним нотаріусом та наявна у матеріалах справи копія договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0018 площею 0,2496 га від 10.06.2015, виконаного на незахищених від підроблення аркушах (т. 2 а.с. 90-95), викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, оскільки було виявлено, що приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. всупереч вимогам чинного законодавства, порядку вчинення нотаріальних дій та правил нотаріального діловодства самостійно видалила з п. 1.6 цього примірника договору запис «- земельна ділянка вільна від забудов», який наявний на аркуші другому у примірнику цього ж договору залишеного у справах нотаріуса (копія якого досліджувалась судом).
Вказані обставини є істотними та важливими для даної справи, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 7425581600:03:000:0018 (яку потім поділили відповідачі) була фактично вільна від забудов станом на 10.06.2015, про що було зазначено в їхньому договорі купівлі-продажу (виконаного на нотаріальному бланку), і саме відповідачами самочинно збудовані та встановлені на цій ділянці та часткового на ділянці позивача з порушенням правил ДБН: фундамент металевої споруди (площею 0,06 кв.м на ділянці позивача), дерев`яну будівлю (площею 4,86 кв.м на ділянці позивача), споруду (навісу) що примикає до огорожі земельної ділянки позивача (площею 7,33 кв.м на ділянці позивача), огорожі земельних ділянок відповідачів (площею 3,21 кв.м на ділянці позивача), частину дерев`яної будівлі (площею 3,14 кв.м на ділянці позивача), бетонну конструкцію, яка є фундаментальною частиною конструкції огорожі та виступає на територію земель загального користування, споруду, яка розташована впритул до огорожі земельної ділянки відповідача від суміжної земельної ділянки позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи заявника є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства, не ґрунтуються та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідач указує, що судом першої інстанції вірно встановлено всі обставини справи, а також вірно взято до уваги договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 10.06.2015, в яких зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2496 га, кадастровий номер 742559:81600:03:000:0018, яка відчужується одночасно з посвідченням цього договору. Жодного рішення суду, яке б набрало законної сили, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки або щодо визнання недійсною технічної документації не існує,  аргументи ОСОБА_1 суперечать законодавчо закріпленому принципу презумпції правомірності правочину та спростовуються наявними у справі доказами.
Зазначає, що висновок експерта № 1/12-2019 від 14.12.2019 та комплексна експертиза, за результатами якої було сформовано експертний висновок № 12-08/2020 від 04.09.2020, не можуть бути визнані належним та допустимими доказами згідно приписів ЦПК України та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, оскільки складені з численними порушеннями вимог чинного законодавства, про що вірно зазначено судом першої інстанції. В той же час, позивач не скористався правом на заявлення клопотання про призначення експертизи в суді, посилаючись на те, що відповідач має довести відсутність порушень користування земельною ділянкою та суд може з власної ініціативи призначити експертизу.
Наголошує, що позивачем не доведено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , щодо якого позивачем заявлені позовні вимоги про звільнення частини будинку, є самовільно збудованим, він був предметом договору купівлі-продажу 10.06.2015, розташований на земельній ділянці, що була відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний житловий будинок раніше належав ОСОБА_4 , у подальшому був успадкований ОСОБА_5 ,  відповідачі не здійснювали його будівництво, в ході судового розгляду не встановлено, що даний будинок добудовувався чи перебудовувався відповідачами. 
Вважає аргументи позивача щодо проведення відповідачами самовільного будівництва на належних їм земельних ділянках припущеннями, які не ґрунтуються на належних і допустимих доказах. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі не наведено належних і допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні позивачу належною йому земельною ділянкою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Вказує, що ані позивачем, ані його представником до суду першої інстанції не було подано клопотання про огляд будь-яких речових доказів за їх місцезнаходженням, при цьому матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що існували виключні випадки можливості застосування ініціативи суду для здійснення огляду доказів за їх місцезнаходженням. 
Зазначає, що висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 1/12-2019 від 14.12.2019 та висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи  № 12-08/2020 від 04.09.2020  обґрунтовано були не визнані районним судом належними та допустимими доказами порушення прав позивача у користуванні належною йому земельною ділянкою. Суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивач не довів, яким чином житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці відповідачів, який ними набутий у власність на підставі договору купівлі-продажу, перешкоджає позивачу належним чином користуватися своєю земельною ділянкою, що позивачем не доведено потрапляння атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку на його земельну ділянку.
ОСОБА_3 наголошує, що при встановленні споруд і паркану на земельній ділянці що є його власністю, кадастровий номер 7425581600:03:000:0108 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» у ОСОБА_3 не виникало обов`язку щодо оформлення дозвільних документів на їх спорудження, а тому останні не є самочинним будівництвом. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Сагайдака А.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2 - адвоката Тарабанька Д.М., представника ОСОБА_3 - адвоката Василенко А.А., які просили залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзивах на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не зазначив у позові та не довів у ході судового розгляду, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснюється таке використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких позивачу, як користувачу сусідньої земельної ділянки, завдаються відповідні незручності.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом у справі встановлено, що 10.06.2015 ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,2855 га у межах згідно з планом надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер 7425581600:03:000:0019 (т. 1 а.с. 21-25).
До позову додано копію збірного кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019, площею 0,2855 га, де її цільове  призначення зазначено: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , схематично зображена земельна ділянка із зазначенням довжин ліній та дирекцій них кутів, координат, меж земельної ділянки згідно бази ДЗК, забору (огорожі) по факту (на місцевості) та забудови в межах земельної ділянки (т. 1 а.с. 26).
Цього ж дня, 10.06.2015 ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (покупці) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в реєстрі за № 1258, відповідно до якого на умовах, передбачених договором, продавець передала, а покупці прийняли в рівних частинах, ідеально по 1/2 частці кожний, належний продавцю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 (далі-Предмет договору).
Житловий будинок дерев`яний, позначений на плані літ. «А-1», має 46,7 кв.м загальної площі, 28,0 кв.м житлової площі, з господарських будівель та споруд є: сарай «Б-1» дерев`яний, льох «В-1» цегляний, ворота «1» дощаті.
Житловий будинок розташований, на земельній ділянці, площею 0,2496 га, кадастровий № 7425581600:03:000:0018, яка відчужується одночасно з посвідченням цього договору (п. 1.1 договору).
Предмет договору належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.11.2009 ОСОБА_6 , державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори, за реєстровим № 1-5392. Право власності зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2009 за реєстраційним № 28728691, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 24767246, виданим 12.12.2009 Комунальним підприємством «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області (п. 1.2 договору). 
Предмет договору є особистою приватною власністю продавця, так як набутий ним у спадок (п. 1.6 договору). (т. 1 а.с. 181-185, т. 2 а.с. 43-45)
Також, 10.06.2015 ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (покупці) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 1259, за умовами якого покупці придбали у власність належну продавцю земельну ділянку площею 0,2496 га у межах згідно з планом надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0018, у власність яких перейшло по 1/2 частці в праві власності на земельну ділянку кожному. На земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який відчужується одночасно з земельною ділянкою за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідчений 10.06.2015 Денисенко О.В. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (п. 1.1 договору).
Земельна ділянка, що відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.11.2009 ОСОБА_6 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-5395 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 880925, виданого Дніпровською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області на підставі рішення 7 сесії 5 скликання Дніпровської сільської ради від 11.07.2007, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010883900049, на якому є відмітка про перехід права власності до продавця, зареєстрованого у поземельній книзі 15.01.2010 Головним управлінням Держкомзему у Чернігівському районі Чернігівської області за реєстровим № 839030000018001 (п. 1.2 договору).
Склад земельних угідь зазначено у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку згідно експлікації земельних угідь: рілля 0,1988 га, прибудинкова територія 0,0459 га, капітальна 0,0049 га (п. 1.4 договору) (т. 2 а.с. 90-95, т. 2 а.с. 63-65).
У подальшому на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,2496 га для формування окремих земельних ділянок площею 0,1248 га та площею 0,1248 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (прибудинкова територія) в АДРЕСА_1 на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. У результаті поділу вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0018 було утворено дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери - 7425581600:03:000:0108 та 7425581600:03:000:0109  (т. 1 а.с. 199-217).
За ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, площею 0,1248 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , на його замовлення виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 186-187, 218-232, т. 2 а.с. 13-18).
За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7425581600:03:000:0109, площею 0,1248 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.127, т. 2 а.с. 10-12).
Сторони у справі не заперечують, що вони є суміжними землекористувачами.
За інформацією Дніпровського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 06.04.2020, наданою на адвокатський запит, згідно даних погосподарських книг Дніпровського старостинського округу рік побудови житлового будинку АДРЕСА_1 зазначено - 1970. Технічний паспорт на житловий будинок, акт вводу в експлуатацію житлового будинку в старостинському окрузі відсутні, так як до старостинського округу (бувша сільська рада) документи  раніше не подавались. Загальна площа земельної ділянки, яка надавалась в користування господарському двору за вказаною адресою становила 0,5300 га, із них: для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,2800 га (т. 1 а.с. 234).
За інформацією Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 18.05.2020 № 556, наданої на адвокатський запит, Дніпровською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області запитувані у адвокатському запиті згоди (дозволи) власникам земельних ділянок з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0018, 7425581600:03:000:0108 та 7425581600:03:000:0109 на будівництво споруд, конструкцій та огорож не надавались (т. 2 а.с. 120).
За інформацією Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації від 13.08.2020 № 01-14/915, наданою на адвокатський запит, власник земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 (або кадастровим номером 7425581600:03:000:0018) не звертався до Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації за отриманням будівельного паспорту на: 
- фундамент металевої споруди, площею 0,06 кв.м на території суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019);
- дерев`яну будівлю, площею 4,86 кв.м на території суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019);
- споруду (навіс), що примикає до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109, яка займає 7,33 кв.м на території суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019);
- огорожу земельної ділянки (кадастровий номер 7425581600:03:000:0109) від суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019).
Власник земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108 (або кадастровим номером 7425581600:03:000:0018) не звертався до Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації за отриманням будівельного паспорту на:
- огорожі земельної ділянки (кадастровий номер 7425581600:03:000:0108), що займає 3,21 кв.м на території суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019);
- дерев`яну будівлю площею 3,14 кв.м на території суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019);
- бетонну конструкцію, яка є фундаментальною частиною конструкції огорожі земельної ділянки (кадастровий номер 7425581600:03:000:0108), яка виступає на територію земель загального користування;
- споруду, яка розташована впритул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, від суміжної земельної ділянки (кадастровий № 7425581600:03:000:0019) (т. 2 а.с. 126-127).
У висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 14.12.2019 № 1/12-2019, складеного судовим експертом Яценко О.Ф. на замовлення ОСОБА_1 , зазначено:
1) Фактичний розмір земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019, розташованої по АДРЕСА_1 складає: 0,28364 га, що на 0,00186 га менше ніж зазначено в правовстановлюючих документах ОСОБА_1 , а саме 0,2855 га.
Зменшення площі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019 виникло за рахунок розташування на ній дерев`яної будівлі та огорожі сусідніх ділянок з кадастровими номерами: 7425581600:03:000:0108 та 7425581600:03:000:0109.
2) За результатами проведеного дослідження встановлено, що фактично на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, розміщені наступні об`єкти, які не належать на праві власності ОСОБА_1 , а відносяться до:
земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109:
- частина фундаменту металевої споруди, площею 0,06 кв.м;
- огорожа земельної ділянки, кадастровий номер 7425581600:03:000:0109 та частина споруди (навісу), що примикає до огорожі, які займають 7,33 кв.м;
- частина дерев`яної будівлі, площею 4,86 кв.м;
земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108:
- огорожа земельної ділянки, кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, що займає 3,21 кв.м;
- частина дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв.м.
3) Земельні поліпшення, які збудовані вздовж межі з південно-західної сторони земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не відповідають положенням зазначеним в Державних будівельних нормах, а саме:
- бетонна конструкція, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки ОСОБА_1 , що не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, що належить ОСОБА_3 , встановлена не по межі двох сусідніх ділянок, а на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019, що належить ОСОБА_1 , що не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- споруда, що належить ОСОБА_3 , розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України. Конструкція покриття даної споруди не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- розташований на території двох сусідніх ділянок з кадастровими номерами: 7425581600:03:000:0108 та 7425581600:03:000:0109 дерев`яний будинок (дерев`яна будівля), що не належить ОСОБА_1 та не перебуває в його користуванні, частина якого (якої) площею 8 кв.м знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 за місцем розташування не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України. Крім того конструкція покриття будівлі не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109, що належить ОСОБА_2 встановлена не по межі двох сусідніх ділянок, а на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0019, яка належить ОСОБА_1 , що не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- споруда (навіс) розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109, що не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України. Конструкція покриття споруди (навісу) не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- кам`яна будівля на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 за місцем розташування не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Шанування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України. Конструкція покриття кам`яної будівлі не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України;
- металева споруда на земельній ділянці з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 за місцем розташування не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України. Конструкція покриття металевої споруди не відповідає положенням п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та суперечить ст. 103 Земельного кодексу України (т. 1 а.с. 27-60, т. 3 а.с. 43-58).

У висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.09.2020 № 12-08/2020, складеного судовим експертом Яценко О.Ф. на замовлення ОСОБА_1 у справі № 748/35/20 Чернігівського районного суду Чернігівської області, зазначено: 
1) Відповідно до даних каталогів координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019 та земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0109, що містяться в матеріалах справи №748/35/20, та графічного зображення встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0019 та 7425581600:03:000:0109 не накладаються, а мають спільну межу.
Фактично на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, накладаються (розміщені) наступні об`єкти, які не належать на праві власності ОСОБА_1 , а відносяться до земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109:
- частина фундаменту металевої споруди, площею 0,06 кв.м;
- огорожа земельної ділянки та частина споруди (навісу), що примикає до огорожі, які займають 7,33 кв.м;
- частина дерев`яної будівлі, площею 4,86 кв.м;
2) Відповідно до даних каталогів координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019 та земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0108, що містяться в матеріалах справи №748/35/20, та графічного зображення встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0019 та 7425581600:03:000:0108 не накладаються, а мають спільну межу.
Фактично на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, накладаються (розміщені) наступні об`єкти, які не належать на праві власності ОСОБА_1 , а відносяться до земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108:
- огорожа земельної ділянки, що займає 3,21 кв.м;
- частина дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв.м.
3) Фактичне розташування дерев`яного житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке наведено на Збірному кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, який складений інженером-геодезистом ТОВ «Експертний центр «Земсервісгруп» Глушиним П.В. (м.с. т. 1 а.с. 34 та в електронному вигляді на флешносії) не відповідає розташуванню, яке відображено та вказано в:
а) Технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,2496 га для формування окремих земельних ділянок площею 0,1248 га та площею 0,1248 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (прибудинкова територія) в АДРЕСА_1 , на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, виконана ФОП ОСОБА_7 у 2015 році на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (заява від 03.07.2015) та Технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1248 га в АДРЕСА_1 , на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, а саме:
- відповідно до даних Кадастрових планів земельних ділянок з кадастровим номерами 7425581600:03:000:0109 та 7425581600:03:000:0108 на кожній з ділянок розташовано по 1/2 житлового будинку, що не відповідає даним Збірного кадастрового плану;
- відповідно до даних Кадастрових планів земельних ділянок з кадастровим номерами 7425581600:03:000:0109 та 7425581600:03:000:0108 житловий будинок розташований на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0109 та 7425581600:03:000:0108 із ділянкою кадастровий номер 7425581600:03:000:0019. Початок та закінчення стіни житлового будинку співпадає з поворотними точками, а розмір повздовжньої стіни складає 10,10 м, що не відповідає даним збірного кадастрового плану, так як 8 кв.м житлового будинку розташовано на земельній ділянці кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, а повздовжня сторона житлового будинку має розмір 9,78 м;
б) Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,2496 га гр.. ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , Дніпровської сільської ради, розроблена ПП «Чернігів-ГЕО» у 2007 році, а саме: на Кадастровому плані житловий будинок розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0018, при цьому один кут житлового будинку розташований на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0018 та 7425581600:03:000:0019, а фактично відповідно до даних Збірного кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019 частина житлового будинку площею 8 кв.м розташована на земельній ділянці кадастровий номер 7425581600:03:000:0019. Тобто фактичне розташування житлового будинку відносно земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019 зовсім не відповідає розташуванню зазначеному в кадастровому плані 2007 року.
В наданих на дослідження правовстановлюючих документах, технічній документації та інших матеріалах справи № 748/35/20, відсутні відомості щодо наявності господарських будівель та споруд (дерев`яної огорожі, навісу, кам`яної будівлі, фундаменту металевої споруди), що розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами 7425581600:03:000:0109, 7425581600:03:000:0108, відсутні відомості щодо їх місця розташування, технічні та конструктивні характеристики. Тому виконати співставлення їх фактичного розташування, яке наведено на Збірному кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, що складений інженером-геодезистом ТОВ «Експертний центр «Земсервісгруп» ОСОБА_8 не надається можливим.
4) Координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0109 з моменту її формування не змінились.
Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1248 га в АДРЕСА_1 , на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, виконана ФОП ОСОБА_7 , встановлено, що координати поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108 змінились, а відповідно і змінилась конфігурація ділянки.
У зв`язку зі зміною конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 7425581600:03:000:0108, сума двох земельних ділянок не дає за конфігурацією земельну ділянку з кадастровим номером 7425581600:03:000:0018, що була поділена.
5) З технічної точки зору, за наявності розробленої документації, технічних та технологічних засобів, виконати перенос житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 можливо ( т. 2 а.с. 128-159, 169-188).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 відкрито провадження у справі № 320/13616/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1248 га, треті особи - Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 60-65).

У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України).
Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Власники земельних ділянок та землекористувачі мають право, серед іншого, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок та землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. (ст. 90, 95 ЗК України).
Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ст. 91, 96 ЗК України).
Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). 
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). 
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно  з ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, саме ОСОБА_1 , як позивач та особа, яка стверджує про порушення відповідачами його прав щодо безперешкодного користування належною йому земельною ділянкою, повинен довести факти та обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме, що збудовані вздовж межі земельної ділянки позивача будівлі, споруди та огорожі земельних ділянок, конструкції покриттів цих будівель та споруд, що належать відповідачам, за місцем розташування не відповідають положенням ДБН, займають частину його земельної ділянки, що призвело до зменшення її площі, потрапляння на неї стічної води атмосферних опадів і підтоплення земельної ділянки та перешкод у її користуванні. 
На підтвердження своїх вимог позивач посилався на вищезазначені висновки експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 14.12.2019 № 1/12-2019 та за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.09.2020 № 12-08/2020, складені на його замовлення.
Частинами 1-3, 7 ст. 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно з ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Статтею 112 ЦПК України передбачено, що комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань.
У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність.
За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 111 цього Кодексу.
Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, висновок експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також, що висновок підготовлено для подання для суду. Статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. У частині 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Районним судом дана вірна оцінка вказаним висновкам експерта з урахуванням вищевказаних норм процесуального законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду.
Так, судом не визнано належним та допустимим доказом порушення прав позивача у користуванні земельною ділянкою, що розташована в с. Повідов Чернігівського району та області площею 0,2855 га, кадастровий номер 7425581600:03:000:0019, висновок експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 1/12-2019 від 14.12.2019, оскільки він не містить інформації про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду.
Окремо місцевий суд зауважив, що висновок експертного дослідження не передбачений положеннями ЦПК України як доказ, оскільки доказом є висновок експерта за результатами проведення експертизи, і такий висновок експерта суду не надавався.
Досліджуючи та надаючи оцінку висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.09.2020 № 12-08/2020, районний суд вказав, що висновок експерта має доводити, що дійсно відповідачі чинять перешкоди у користуванні позивачу належної йому земельної ділянки, однак, у даному висновку експертом зроблено оцінку наданій технічній документації відповідачів, що не є предметом заявлених позовних вимог.
Комплексну експертизу проводила один експерт, всупереч вимогам ст. 112 ЦПК України, при цьому досліджувалась технічна документація відповідачів, яких не було запрошено взяти участь у проведенні експертизи. Як зазначено у висновку на проведення експертизи надано результати топографо-геодезичної зйомки, які виконувались сертифікованим інженером геодезистом ТОВ Експертний центр «Земсервісгруп» ОСОБА_8 , фотокопії матеріалів справи № 748/35/20.  Під час допиту експерта в судовому засіданні встановлено, що остання не виїжджала на місце, а експертизу проводила за наявними у неї документами, при цьому експерт досліджувала висновок експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 1/12-2019 від 14.12.2019, який судом визнаний недопустимим та неналежним доказом, а також посилалась на Збірний кадастровий план земельної ділянки, що мається в даному експертному дослідженні. Розташування житлового будинку, а також відповідних споруд, огорожі на місці не перевірялись, також не перевірялось на місці чи дійсно переміщувався житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 та області після укладення договору купівлі-продажу 10.06.2015. 
За вказаних підстав суд не визнав належним та допустимим доказом у справі також висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 12-08/2020 від 04.09.2020.
Районний суд вірно зазначив, що визначити розташування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також можливе їх переміщення після укладення договору купівлі-продажу 10.06.2015 на земельній ділянці можливо лише шляхом безпосереднього дослідження з виходом на місцевість.
Колегія суддів повністю погоджується із зазначеними висновками районного суду щодо неприйняття як належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів висновків експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 14.12.2019 № 1/12-2019 та за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.09.2020 № 12-08/2020 з наведених вище підстав.
Крім того, колегія суддів вважає, що висновок експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 14.12.2019 № 1/12-2019 не є  об`єктивним і достовірним, оскільки дослідження проведено лише на основі таких копій документів, наданих позивачем - паспорт громадянина України та ідентифікаційний код; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2015, реєстраційний № 1271; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2015 № 3889638; висновок архітектора району Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області; висновок Управління Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області від 07.07.2015 № 22-28-0.3-6445/2-15; рішення 28 сесії шостого скликання Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 17.07.2015; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2015 № 42176998; збірний кадастровий план земельної ділянки (складений від 12.09.2019) (т. 1 а.с. 27, т. 3 а.с. 43-58).
При цьому, матеріали цивільної справи не містять та ОСОБА_1 протягом судового розгляду справи ні експерту, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, матеріалів технічної документації із землеустрою на належну йому спірну земельну ділянку з кадастровим № 7425581600:03:000:0019 не було надано. З договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 10.06.2015 вбачається, що на момент його укладення земельна ділянка мала цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої на час розгляду справи, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тобто після придбання земельної ділянки позивачем було змінено її цільове призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України передбачає складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, однак таких документів матеріали справи не містять.

Як вже зазначалось вище, згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
На виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, апеляційним судом неодноразово було роз`яснено право представнику позивача заявити клопотання про призначення експертизи, яка б, зокрема, усунула недоліки наявних у справі експертиз, виконаних на замовлення позивача, та у за результатами проведеного у визначеному законодавством порядку експертного дослідження дала б вичерпні та обґрунтовані відповіді на питання, що стосуються предмета позовних вимог ОСОБА_1 . Однак, сторона позивача такого клопотання не заявила.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,2496 га, кадастровий номер 7425581600:03:000:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі укладених та нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки від 10.06.2015, в яких чітко вказано, що житловий будинок з господарськими спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,2496 га, кадастровий номер 7425581600:03:000:0018, а на земельній ділянці, розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який відчужується одночасно з земельною ділянкою за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Доказів підроблення вказаних договорів купівлі-продажу суду не надано.
В ході судового розгляду не було встановлено, що вказаний житловий будинок є самовільно збудованим, оскільки такий був предметом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.06.2015, розташований на земельній ділянці, що була відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, раніше належав ОСОБА_4 , а в подальшому був успадкований ОСОБА_5 . Тобто, відповідачі не здійснювали будівництва вказаного житлового будинку, а також, не встановлено, що даний будинок добудовувався чи перебудовувався ними.
Висновки районного суду про те, позивач не довів в ході судового розгляду, що відповідачами здійснюється таке використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких позивачу, як землекористувачу сусідньої земельної ділянки, завдаються відповідні незручності, повністю відповідають встановленим обставинам справи та наданим на їх підтвердження доказам.
Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 76-81, 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а лише зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до положень ЦПК України, та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 повідомлено, що орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних із апеляційним переглядом даної справи, складається із витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12 000 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.03.2021 та додатку до нього.
12.05.2021 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, в якій він просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Представництво у суді відповідача ОСОБА_3 здійснювала адвокат Василенко А.А. згідно із ордером на надання правової допомоги серії СВ № 1011439 від 19.03.2021, виданого Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АЙК`Ю ГРУП» на підставі договору про надання правової допомоги № 16/03/21 від 16.03.2021, укладеного між ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АЙК`Ю ГРУП» (т. 3 а.с. 213-216).
Пунктами 3.1-3.3, 3.5 вказаного договору про надання правової допомоги встановлено, що вартість послуг, за домовленістю сторін, визначається у відповідності до Додатків, які є невід`ємними частинами даного договору.
Замовник зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг в порядку та строки, визначені у Додатках до даного договору на підставі рахунку (який може бути надісланий на електронну пошту замовника).
Загальна вартість цього договору дорівнює сумі вартості всіх послуг, які будуть надані Адвокатським об`єднанням замовнику протягом строку дії цього договору у відповідності до Додатків, які є його невід`ємною частиною. Замовник сплачує Адвокатському об`єднанню вартість послуг за цим договором та Додатками, шляхом банківського переказу на поточний рахунок в строки, передбачені відповідним договором та Додатком до договору.
Згідно з Додатком до договору № 16/03/21про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16.03.2021 у відповідності до договору Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати замовнику послуги (правову допомогу), а саме захист інтересів замовника під апеляційного розгляду справи № 748/35/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки Чернігівським апеляційним судом (надалі - послуги) (п. 1 Додатку).
Під час надання послуг, зазначених в п. 1 цього Додатку, надано наступні послуги:
1)  аналіз  апеляційної  скарги по справі № 748/35/20 - 3 год.,  вартість  3 900 грн;
2) складання та подання відзиву на апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду - 5 год., вартість 6 500 грн;
3) участь у судовому засіданні по справі № 748/35/20 - вартість 1 100 грн.
Всього: 11 500 грн (т. 4 а.с. 38).
Сторонами підписано акт надання послуг № 42 від 31.03.2021, на ім`я ОСОБА_3   видано  рахунок  на  оплату  №  43  від  18.03.2021 на суму  11 500 грн за надання правової (професійної правничої) допомоги згідно додатку № 1 (т. 4 а.с. 39, 41).
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу стороною відповідача надано оригінали квитанцій № 0.0.2057036353.1 від 18.03.2021 та № 0.0.2066677286.1 від 25.03.2021 про сплату ОСОБА_3 АО «ЛІГАЛ АЙК`Ю ГРУП» 11 500 грн за надання правової допомоги за рахунком №43 від 18.03.2021 (т. 4 а.с. 104).
Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що в указаних квитанціях платником зазначено ФОП ОСОБА_3 , який взагалі не є учасником справи, оскільки в силу приписів ст. 52 ЦК України, не заборонено вільне використання коштів ФОП для власних потреб. 
За викладених обставин, витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню на суму 11 500 грн, оскільки вказана сума підтверджується належними доказами надання адвокатом правничих послуг, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та повністю підтверджуються матеріалами справи, а аргументи сторони позивача щодо їх необґрунтованості є хибними.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                     І.О.Боброва

                                                                                            Н.В.Висоцька