ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8347/20  Номер провадження 33/814/67/21	Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судових засідань Гринь А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Котельва Полтавської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , адміністратора територіального сервісного центру №5344 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Полтавській області, -
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.
За постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 01 вересня 2020 року о 16 годині 45 хвилин, виконуючи обов`язки екзаменатора під час складення практичного іспиту для отримання права керування транспортним засобом учнем ОСОБА_2 , у транспортному засобі марки ЗИЛ 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , який обладнаний додатковими педалями щеплення, гальмування, на перехресті вулиць Київське шосе та Серьогіна у місті Полтаві, не вжив вчасно заходів щодо припинення порушення учнем п.п.12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки PEUGEO TRIFTER, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України. Унаслідок ДТП автомобілям спричинено механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 дійсно перебував в автомобілі, однак не брав безпосередньо участь у процесі руху, транспортним засобом управляла особа, яка здавала іспит, апелянт був лише екзаменатором та спостерігав за кандидатом у водії; згідно діючого законодавства ОСОБА_1 не підпадає у цій ситуації під термін «водій», адже не здійснює навчання, а лише приймає іспити і є «екзаменатором» та у ТСЦ МВС і його співробітників, яким є ОСОБА_1 , немає функцій і повноважень щодо навчання водіїв; порядок приймання практичного іспиту для отримання права керування транспортними засобами визначено у розділі ІІІ Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженій наказом МВС від 07 грудня 2009 року № 515, де не передбачено втручання екзаменатора у процес руху транспортним засобом.
Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що у поясненнях, доданих до протоколу вказано, що в автомобіля відмовила гальмівна система, а тому ОСОБА_2 не міг вплинути на рух транспортного засобу і не порушував п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, та у будь-якому випадку  ОСОБА_1 як екзаменатор не міг і не був зобов`язаний впливати на швидкість руху автомобіля, інтервал та дистанцію.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності посилається на те, що поліцейський, складаючи протокол про адміністративне правопорушення не виклав суть порушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 та, вказавши лише цифри пунктів, не зазначив нормативно-правового акта, вимоги якого порушено.
Потерпілий ОСОБА_4 та його представник - адвокат Пащенко В.В. у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились та заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду без їх участі.
Вислухавши  ОСОБА_1 , який у попередніх судових засіданнях апеляційної інстанції просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, однак 18 серпня 2021 року, будучи своєчасно сповіщеним про місце і час розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явився та просив здійснювати апеляційний розгляд за його відсутності, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
При винесенні оскаржуваної постанови місцевим судом встановлено, що здача практичного іспиту на транспортному засобі марки ЗИЛ 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , який обладнаний додатковими педалями щеплення, гальмування, відбувалася у присутності екзаменатора  ОСОБА_1 в умовах дорожнього руху. Останній перебував біля учня на сидінні, з якого здійснюється доступ до дублюючих механізмів керування гальмовою системою та трансмісією транспортного засобу. При складенні практичного іспиту спеціаліст з навчання керуванню транспортними засобами такого закладу участі не приймав.
Визнаючи ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, місцевий суд мотивував таке рішення тим, що приймаючи практичний іспит в учня в умовах дорожнього руху на транспортному засобі марки ЗИЛ 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , на екзаменатора  ОСОБА_1 одночасно було покладено обов`язки спеціаліста з навчання керуванню транспортними засобами, оскільки він перебував біля учня на сидінні, з якого здійснюється доступ до дублюючих механізмів керування гальмовою системою та трансмісією транспортного засобу, у силу наданих повноважень надавав йому відповідні команди, здача іспиту проходила в умовах дорожнього руху, тобто саме на ОСОБА_1 покладалась відповідальність за безпеку дорожнього руху при складенні практичного іспиту в умовах дорожнього руху та він вважається водієм, а отже був безпосереднім учасником такого руху.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що згідно Інструкції, затвердженої наказом МВС від 07 грудня 2009 року №515 на екзаменатора ОСОБА_1 покладено відповідальність до початку проведення практичного іспиту перевірити справність технічних засобів та об`єктивних даних про те, що причиною ДТП стала несправність транспортного засобу з підстав відмови системи гальмування, на розгляд місцевого суду не надано, а тому пояснення ОСОБА_1 у цій частині судом першої інстанції відхилено.
Однак, з наведеними вище висновками місцевого суду щодо визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Так, відповідальність за ст.124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У відповідності до п.1.10 ПДР України учасником дорожнього руху вважається особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №410275 від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 ставиться у вину порушення вимог п.п. 12.1 та 13.1 ПДР України.
Так, за даними цього протоколу 04 вересня 2020 року о 16 годині 45 хвилин на перехресті вул. Київське Шосе та вул. Серьогіна у м. Полатва, ОСОБА_1 , перебуваючи екзаменатором під час складання практичного іспиту для отримання права керування транспортним засобом ОСОБА_2 , в автомобілі, який обладнаний відповідно до вимог законодавства додатковими педалями щеплення, гальмування, не вжив заходів щодо порушення ОСОБА_2 п.п.12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки PEUGEO TRIFTER, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 1).
Допитаний у суді апеляційної інстанції як свідок ОСОБА_2 підтвердив те, що 04 вересня 2020 року о 16 годині 45 хвилин він керував автомобілем ЗИЛ 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Київське Шосе та вул. Серьогіна у м. Полтава, під час складання практичного іспиту на транспортному засобі ТСЦ МВС, та відбулось зіткнення. ОСОБА_2 засвідчив перебування з ним в автомобілі екзаменатора ОСОБА_1 , та одночасно відсутність спеціаліста з навчання керуванню транспортними засобами. Крім того, цей свідок повідомив, що він є водієм категорій «В1» та «В».
Такі показання підтвердив свідок ОСОБА_5 , який апеляційному суду розповів, що мав бути присутнім разом з екзаменатором та ОСОБА_2 як спеціаліст з навчання керуванню транспортними засобами під час складання практичного іспиту 04 вересня 2020 року, однак цього не зробив та відповідно був відсутнім в автомобілі, у тому числі й в момент ДТП.
Факт того, що у часі та місці, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 перебував в автомобілі як екзаменатор не оспорюється ніким з учасників справи, як потерпілою стороною, так і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та підтверджується даними відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Полтавській області від 10 серпня 2021 року, за якими станом на 04 вересня 2020 року адміністратор ОСОБА_1 виконував обов`язки екзаменатора.
У відповідності до п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
За п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
У свою чергу, у п.1.10 ПДР України надано дефініцію поняттю водій, під яким необхідно розуміти особу, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо у транспортному засобі.
У абз. 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Наведене також відображено у п.4 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, у якому йдеться про суб`єктів злочинів, передбачених ст.ст. 286, 415 КК України, об`єктивна сторона яких також передбачає керування особою транспортним засобом, як і об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
У вказаному пункті цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що за певних умов до відповідальності за ст.ст. 286, 415 КК України може бути притягнута особа, яка навчає водінню іншу особу і перебуває під час навчальної їзди поруч із учнем (майстер виробничого навчання, інструктор тощо). 
Таким чином, з огляду на викладене вище, водієм необхідно також вважати особу, яка здійснює саме навчання керуванню транспортним засобом учнів-водіїв.
Порядок навчальної їзди регламентовано у Розділі 24 ПДР України.
Пунктом 24.5 Розділу 24 ПДР України передбачено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки у присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
У свою чергу, згідно з положеннями ч.ч.1, 4, 5 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв здійснюються спеціалістами, які відповідають визначеним кваліфікаційним вимогам центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік вимог до закладів, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, визначаються спільним актом Міністерства внутрішніх справ України, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах освіти і науки, транспорту та охорони праці.
Так, сама процедура навчання учнів-водіїв визначена у Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №487 від 20 травня 2009 року.
Згідно з п.2,3 цього Порядку перепідготовка водіїв - забезпечення закладами, які здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів (далі - заклад), одержання громадянами, що мають посвідчення водія, додаткових знань і навичок для допуску їх до керування транспортними засобами інших категорій;
підвищення кваліфікації водіїв - забезпечення закладами одержання громадянами, що мають посвідчення водія, додаткових знань з удосконалення майстерності керування транспортними засобами, зокрема в ускладнених умовах, транспортними засобами спеціального або спеціалізованого призначення, а також тими, що використовуються для перевезення небезпечних, великовагових і великогабаритних вантажів; 
підготовка водіїв - забезпечення закладами одержання громадянами знань з Правил дорожнього руху, будови та експлуатації транспортних засобів, основ безпеки руху та надання домедичної допомоги, вмінь і навичок керування транспортним засобом. 
Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням. У разі коли зазначена діяльність провадиться філією (іншим відокремленим підрозділом), така філія (інший відокремлений підрозділ) обліковується в територіальному сервісному центрі МВС за її (його) місцезнаходженням. 
За п.п. 19, 21, 22, 24 наведеного Порядку для визначення рівня знань, умінь і навичок, якості підготовки слухачі складають заліки та іспити в закладі або його філії чи іншому відокремленому підрозділі. 
До складення іспитів у територіальному сервісному центрі МВС допускаються слухачі, що успішно склали заліки та іспити в закладі або його філії чи іншому відокремленому підрозділі. 
Іспит з теоретичної підготовки складається за білетами, що формуються з тестових питань, затверджених Головним сервісним центром МВС. 
Іспит з практичного керування транспортним засобом складається двома етапами - на майданчику для навчання з початкового керування та на контрольному маршруті в умовах дорожнього руху. 
Екзаменаційна комісія оформляє за результатами складення іспитів протокол, на підставі якого заклад або його філія чи інший відокремлений підрозділ видає слухачам свідоцтво/диплом про його закінчення.
Свідоцтво/диплом не дає права на керування транспортним засобом. 
Видача посвідчень водія та допуск громадян до керування транспортними засобами проводиться відповідно до вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.
Так, у відповідності до ч.8 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Сам по собі порядок приймання практичного іспиту для отримання права керування транспортними засобами урегульовано у розділі ІІІ Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС від 07 грудня 2009 року №515.
За п.п.1, 2, 3, 5 цього Порядку практичний іспит з навичок керування транспортним засобам (далі - практичний іспит) складається в тому ж ТСЦ МВС, де було успішно складено теоретичний іспит.
Практичний іспит приймає екзаменатор, який має посвідчення водія тої категорії транспортних засобів, з якої приймає іспити.
Для допуску до складання практичного іспиту особа подає екзаменатору документ, що посвідчує особу, та екзаменаційний лист, в якому визначено вправи для перевірки підготовленості особи до керування транспортним засобом та типові помилки, які можуть бути допущені.
Транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких приймаються практичні іспити, повинні мати розпізнавальний знак "Учбовий транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), та бути обладнані відповідно до вимог законодавства додатковими педалями зчеплення (крім транспортних засобів з автоматичною коробкою передач), гальмування, дзеркалом заднього виду для екзаменатора.
У п.6 вказаного Порядку зазначено, що під час проведення практичного іспиту на транспортному засобі ТСЦ МВС екзаменатор перебуває у транспортному засобі поруч з особою, що екзаменується, контролює правильність виконання вправ та фіксує помилки в екзаменаційному листі.
У разі прийняття практичного іспиту на транспортному засобі закладу на сидінні, з якого здійснюється доступ до дублюючих механізмів керування гальмовою системою та трансмісією транспортного засобу, перебуває спеціаліст з навчання керуванню транспортними засобами такого закладу (далі - спеціаліст закладу). У цьому випадку екзаменатор розташовується таким чином, щоб мати можливість контролювати дії особи, що екзаменується, та спеціаліста закладу.
За п.п.8, 16, 19 цього Порядку до початку проведення практичного іспиту на майданчику для навчання з початкового керування транспортним засобом екзаменатор перевіряє:
наявність та цілісність елементів та технічних засобів організації дорожнього руху і відповідність їх установлення діючим вимогам;
транспортні засоби на відповідність вимогам до транспортних засобів, що використовуються для проведення практичних іспитів;
справність технічних засобів контролю процесу проведення практичних іспитів.
У разі встановлення екзаменатором під час перевірки невідповідності однієї або кількох умов, визначених абзацами другим-четвертим цього пункту, практичний іспит не проводиться.
Вправи, у тому числі пов`язані із зміною напрямку руху за маршрутом, виконуються за чіткою командою екзаменатора.
Під час проведення іспиту екзаменатору забороняється давати команди, виконання яких може призвести до вчинення порушення ПДР або створення аварійної ситуації.
Спеціалісту закладу забороняється втручатися в хід практичного іспиту, крім випадків, коли команди екзаменатора в разі їх виконання передбачають порушення ПДР або створення аварійної ситуації. У разі втручання спеціаліста закладу в перебіг практичного іспиту, крім випадків, визначених цим абзацом, проведення практичного іспиту зупиняється і починається заново.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , перебуваючи у транспортному засобі ЗИЛ 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , безпосередньо не керував цим автомобілем.
Шляхом системного аналізу наведених вище нормативних положень, апеляційним судом також встановлено, що апелянт не здійснював і навчання ОСОБА_2 , водія категорій "В1", "В" керуванню транспортним засобом, а будучи екзаменатором, приймав практичний іспит для отримання права керування транспортними засобами відповідної категорії (вантажного автомобіля) у ОСОБА_2 , який попередньо уже пройшов навчання (у тому числі й, в кінці навчання успішно склав заліки та іспити в закладі або його філії чи іншому відокремленому підрозділі) відповідно до Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №487 від 20 травня 2009 року, для керування автомобілем тієї категорії, щодо якої він здавав практичний іспит у територіальному органі МВС.
Такий висновок узгоджується з положеннями розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС від 29 грудня 2015 року №1646, у якому зазначено, що основними функціями ТСЦ МВС, є, зокрема: прийняття іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, здійснення видачі та обміну національного й міжнародного посвідчень водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії та внесення інформації до Єдиного державного реєстру МВС.
Саме складання іспитів у ТСЦ МВС, а не здійснення навчання учнів-водіїв, передбачено і Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.
Так, за п.п. 16, 17 указаного Положення посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.
Особи складають іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальних сервісних центрах МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.
Керування ОСОБА_2 (водієм категорій «В1», «В») автомобілем у присутності екзаменатора ОСОБА_1 не мало характеру навчальної їзди, яка здійснюється у присутності спеціаліста з підготовки водіїв та є інтегральною частиною процесу підготовки або перепідготовки особи відповідно до встановлених планів і программ. Лише після закінчення такої підготовки або перепідготовки в акредитованому у визначеному законодавством порядку закладі, особа вже має право на складання теоретичного, а потім практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС. Тобто, саме складання практичного іспиту і здійснювалось ОСОБА_2 , водія категорії "В1", "В", у присутності екзаменатора ОСОБА_1 , у той час як у п.1.10 ПДР України регламентовано, що водієм є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, що як встановлено вище не є тотожними поняттями. Вимоги цього пункту ПДР України встановлюють конкретні умови, за яких особу необхідно вважати водієм, та розширеному тлумаченню не підлягають.
У свою чергу, висновки місцевого суду про те, що на ОСОБА_1 було покладено обов`язки спеціаліста з навчання керуванню транспортними засобами є помилковими, оскільки спростовуються даними відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Полтавській області від 10 серпня 2021 року, якими підтверджено, що 04 вересня 2020 року адміністратор ОСОБА_1 виконував обов`язки екзаменатора з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами у ТСЦ №5341.
Разом з тим, приймання практичного іспиту за відсутності спеціаліста з навчання керуванню транспортними засобами може вважатися за конкретних умов та обставин підставою для дисциплінарної відповідальності певних осіб, однак не свідчить про наявність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
На підтвердження викладеного необхідно звернути увагу й на самі обов`язки екзаменатора, а саме те, що виходячи з розділу ІІІ Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС від 07 грудня 2009 року №515, екзаменатор надає команди щодо виконання вправ, при цьому не надаючи команди, виконання яких може призвести до вчинення порушення ПДР України або створення аварійної ситуації та лише контролює правильність їх виконання і фіксує помилки в екзаменаційному листі. 
Наведене узгоджується й з посадовою інструкцією ОСОБА_1 , якою визначено, що останній має наступні посадові обов`язки у констексті допуску громадян до керування транспортними засобвами, а саме:
-приймання в установленому порядку іспитів на право керування транспорнтими засобами всіх категорій;
-збереження відеозаписів процесу складання іспитів;
-здійснення видачі та обміну національного та міжнародного посвідчень водія з дотриманням вимог нормативно-правових актів у цій сфері;
-забезпечення зберігання посвідчення водія у разі позбавлення особи права на керування транспортним засобом, а також копій документів про позбавлення спеціального права, прийняття рішення про пвоернення посвідчення водія після закінчення строку позбавлення спеціального права та успішного складання іспитів.
Проте, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення діяння, які ставляться у вину ОСОБА_1 не узгоджуються з визначеними вище правовими актами обов`язками екзаменатора.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з положеннями ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Наведене вище залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Отже, апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 25 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 – скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Полтавського 
апеляційного суду                                  О.М. Корсун