УХВАЛА

22 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/316/20
адміністративне провадження № К/9901/25418/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):
судді-доповідача – Радишевської  О.Р.,
суддів – Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №420/316/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення, визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
– визнати протиправними дії щодо виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період із 01 серпня 2017 року по 10 серпня 2018 року, стягнення з індексації грошового забезпечення за період із 01 серпня 2017 року по 10 серпня    2018 року в сумі 42138,85 грн;
– визнати протиправною бездіяльності щодо непроведення з 01 липня 2017 року остаточного розрахунку;
– зобов`язати нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 11 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 497,78 грн за календарний день;
– зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме:  порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період із 01 серпня 2017 року по 10 серпня  2018 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позов задоволено частково:
– визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 не у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період із 01 серпня               2017 року по 28 лютого 2018 року;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період із 01 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня                 2008 року;
–  у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково:
– визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період із березня 2018 року по серпень 2018 року із застосуванням базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення березня 2018 року та невиплати індексації за березень 2018 року;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за березень 2018 року, враховуючи базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення жовтень 2015 року;
– стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1000 грн;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період із серпня 2017 року по березень                   2018 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від                       21 лютого 2010 року №159;
– у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року задоволено заяви суддів Стародуба О.П., Єзерова А.А., Кравчука В.М. про самовідвід; відведено суддів Стародуба О.П., Єзерова А.А., Кравчука В.М. від розгляду справи №420/316/20; передано матеріали до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі –  КАС України).
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №420/316/20 повернуто скаржнику.
09 липня 2021 року до Верховного Суду вдруге надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада               2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №420/316/20.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення та стягнення індексації грошового забезпечення; визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення остаточного розрахунку; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділення прогнозування гідрометеорологічного відділу військової частини НОМЕР_1 .
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням засадничих, раніше ґрунтовно недосліджуваних питань права, відповідь суду касаційної інстанції на які мала б надати уніфікованого тлумачення та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів правовідносин.
Твердження скаржника, що справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи. 
Отже, наведені відповідачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що саме ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі – ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Керуючись статтями 12, 248, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №420/316/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур 
                                                                                                      С.А. Уханенко