ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3351/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників сторін: 
від позивача   - Ткач С.А.,
від відповідача  -  Золотоверх М.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво»
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2021 року  (суддя Рога Н.В.)
за позовом Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво»
до Колективного підприємства «БУДОВА»
про визнання угоди недійсною, -

ВСТАНОВИЛА: 

В листопаді 2020 року КП «Міське капітальне будівництво» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом КП «БУДОВА» (далі – відповідач)  про визнання недійсною з моменту укладення Угоди  про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.10.2017. 
Позов обґрунтований тим, що 30.05.2018 позивачу стало відомо про те, що нібито 10.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог. Однак, директор позивача, яким станом на 10.10.2017 був ОСОБА_1 , даної угоди не підписував. Іншим працівникам позивача ані довіреністю, ані наказом по підприємству не надавалися повноваження  щодо представництва позивача та право підпису спірної угоди в зв`язку з чим, на думку позивача, вона має бути визнана недійсною.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2021 у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що позивачем було вчинено дії щодо схвалення оскаржуваної Угоди, а саме позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 151 та 631 за період з 10.10.2015 по 31.12.2017 відображено суму 4   529900,40 грн., яка повністю співпадає із сумою, зазначеною в Угоді від 10.10.2017, Угоду позивачем було відображено у податковому звіті 
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправильно застосував ч. 3 ст. 92 ЦК України, оскільки вказана норма стосується випадків, коли діє орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи. На думку скаржника, у даній справі встановлено, що підпис вчинений не директором, тобто мали місце дії  не органу і не представника апелянта, а невідомої особи. Невідома особа не має взагалі ніяких повноважень, а тому щодо неї не можуть бути встановлені будь-які обмеження повноважень. 
Крім цього, апелянт вважає, що суд безпідставно послався на ст. 204 ЦК України, якою встановлено презумпцію правомірності правочину, оскільки вказана презумпція діє лише відносно укладеного договору. В той час, якщо судом встановлено, що договір підписаний невідомою особою, тобто особою, яка не мала права на його підписання, такий договір вважається неукладеним. 
Також, скаржник зазначає, що суд зробив висновок, що уповноважена особа вчинила дії, які свідчать про схвалення спірної угоди, однак не вказала, яка саме уповноважена особа.  
Скаржник вважає, що коли йдеться про вчинення дій, що свідчать про схвалення угоди, суд має досліджувати дії підприємства в особі саме директора. При цьому, на думку апелянта, будь-які дії бухгалтера не є діями уповноваженої особи, які можна ототожнювати з діями юридичної особи. Апелянт зазначає, що жодний з документів, на які послався відповідач, як на доказ схвалення спірного договору, не був сформований та підписаний директором позивача. 
31.08.2021 до апеляційного суду від КП «БУДОВА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначає, що апелянт не надає жодного документу, який доводить підписання угоди неуповноваженою особою та не довів факту, що контрагент знав чи за всіма обставинами не міг знати про такі обмеження.
На думку відповідача суд першої інстанції прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  без змін.
07.09.2021 до апеляційного суду від скаржника надійшли письмові пояснення, в яких останнє зазначає, що постанови Верховного Суду на які відповідач посилається у відзиві на апеляційну скаргу, суттєво відрізняються від обставин даної справи. 
В судовому засіданні 15.09.2021 представник позивача надав пояснення в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити останню, рішення господарського суду скасувати, провадження у справі закрити, у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору, оскільки  Угода  про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.10.2017 є неукладеною. 
Представник відповідача 15.09.2021 в судовому засіданні надала пояснення, в яких заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.  
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
          Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьою статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
          З матеріалів справи вбачається, 10.10.2017 між КП «Міське капітальне будівництво» в особі директора Смертенюка І.М. та КП «БУДОВА» укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якої, сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст.601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижчевказаних договорів: 
          За договорами: 
          а) Договір підряду від 14.10.2015, укладений між КП «Міське капітальне будівництво» та КП «БУДОВА», за яким КП «Міське капітальне будівництво» є боржником з виконання зобов`язання в межах суми 4     529     900,40 грн.; 
          б) Договір про співпрацю від 11.06.2015 та Додаткова угода №1 від 09.10.2017 до Договору про співпрацю від 11.06.2015, укладені між КП «Міське капітальне будівництво» та КП «БУДОВА», за яким КП «БУДОВА» є боржником з виконання зобов`язання в межах суми 4     529     900,40 грн.
          Сторони дійшли згоди, що станом на 10.10.2017 КП КП «БУДОВА» є боржником грн. по договору про співпрацю від 11.06.2015 на суму 4 529900,40, КП «Міське капітальне будівництво» є боржником за договором підряду від 14.10.2015 на суму 4 529 900,40 грн. (п.п. 1., 1.1. Угоди). 
Вказані у п. 1.1. цієї Угоди зобов`язання сторін припиняються у повному обсязі, оскільки зустрічні вимоги є рівними (п. 1.2. Угоди). 
Відповідно до п.п.2, 3 Угоди сторони домовилися, що з моменту набрання чинності цією Угодою КП «Міське капітальне будівництво» не є зобов`язаним за договором підряду від 14.10.2015 а КП «БУДОВА» не є зобов`язаним за договором про співпрацю від 11.06.2015.
Підписання цієї Угоди Сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій одна до одної щодо зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до цієї Угоди. 
Сторони у справі не заперечують, що керівником КП «Міське капітальне будівництво» станом на 10.10.2017 був ОСОБА_1 , який мав повноваження на підписання Угоди від імені цього підприємства. Але, як вбачається з Висновку експерта від 19-1432, складеного 16.10.2019 судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені Смертенюк І.М. в Угоді про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.10.2017 у графі «Директор И.М. Смертеннюк», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Угоди від 10.10.2017 сторони за цією Угодою вчинили відповідні дії. Так позивачем в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 151 та 631 за період з 10.10.2015 по 31.12.2017 відображено суму 4   529900,40 грн., яка повністю співпадає із сумою, зазначеною в Угоді від 10.10.2017, що було встановлено за результатами проведення перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області КП «Міське капітальне будівництво» та оформлено Актом про результати документальної планової перевірки КП «Міське капітальне будівництво»  за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 від 23.05.2018 (т.1, а.с. 38-44).
Тобто, КП «Міське капітальне будівництво» було вчинено дії щодо відображення у бухгалтерському обліку зобов`язання на суму 4 529   900,40 грн.
Доказів існування іншої угоди (договору), за якою у оборотно-сальдовій відомості по рахункам 151 та 631 за період з 01.10.2015 -31.12.2017 могло бути  відображене зобов`язання на суму 4 529900,40 грн. матеріали справи не містять. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем Угоду від 10.10.2017 було відображено у податковому звіті, підтвердженням чого є наявність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в Одеській області №№023771415, 0023791415, 0023871415, 0023831415, 0023811415, 0023801415, 0023851415, 002378141, 0023891415 від 12.06.2019, які позивач оскаржує в Одеському окружному адміністративному суді (справа №1540/4631/18). 
Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо визнання оскарженої Угоди недійсною, судова колегія вважає обґрунтованим, оскільки позивачем не доведено своїх вимог. 
Щодо доводів скаржника про те, що господарським судом необґрунтовано застосовано ст. 241 ЦК України до цих правовідносин, оскільки ОСОБА_1  не підписував вказаний правочин, то необхідно зазначити таке.
Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Наступне схвалення юридичною особою правочину,   вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). 
За ст. 241 ЦК схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).
Як судом першої інстанції так і судовою колегією було встановлено, подальше схвалення позивачем спірної угоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме позивачем було вчинено дії щодо відображення у бухгалтерському обліку зобов`язання на суму 4 529900,40 грн., яка повністю співпадає із сумою, зазначеною в Угоді від 10.10.2017. 
Крім цього, судова колегія звертає увагу, що оскаржувана Угода скріплена печаткою КП «Міське капітальне будівництво». Порядок зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об`єднань, суб`єктів господарської діяльності. 
Позивачем не надано жодних доказів неправомірного використання печатки підприємства, доказів проведення службового розслідування та звернення до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння печаткою підприємства.
Оотже, судова колегія вважає, що на час укладання Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.10.2017 печатка КП «Міське капітальне будівництво» була у позивача та останній  розпоряджався нею на власний розсуд, протилежних доказів на спростування вищевикладеного позивачем до суду не надано. 
Судова колегія, не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що будь-які дії бухгалтера не є діями уповноваженої особи, які можна ототожнювати з діями юридичної особи, враховуючи наступне. 
Так, Міндоходів в листі від 03.06.2013 №4730/5/99-99-15-01-05-16 роз`яснило, що відповідальність за організацію бухобліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник або посадова особа, який здійснює керівництво підприємством.
Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних почав бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України,  колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу  - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 17.09.2021.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Колоколов С.І.

                                                                                                    Разюк Г.П.