КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/15671/18                                                          
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2869/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 липня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М.., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Лащевської Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у складі судді Ул`яновської О.В.,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2018 року ТОВ «ФК «Інновація» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів.
 
Позов обґрунтовано тим, що 31.01.2008 року між ВАТ «Ерсте банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір.
 
 В забезпечення виконання зобов`язань до договором кредиту між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте банк» було укладено також договори поруки та іпотеки. Оскільки, ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором кредиту належним чином не виконував  ПАТ «Ерсте банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2013 року було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 944 667 грн. 60 коп. 26.05.2014 року ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» уклали договір відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами іпотеки та поруки. 
 
27.04.2015 року  ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» відступило своє право вимоги ТОВ «Фінанс траст Груп» на підставі договору про відступлення права вимоги, яке в свою чергу 09.02.2017 року відступило таке право  ТОВ «ФК «Інновація». Таким чином, ТОВ «ФК «Інновація» є кредитором за договором кредиту, договором поруки, та іпотекодержателем за договором іпотеки, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2013 року до теперішнього часу не виконано, а тому правовідносини між сторонами не припинені.  
 
На підставі викладеного «ФК «Інновація» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 825 667 грн. 49 коп., яка складається з інфляційних втрат  в сумі 740 552 грн. 63 коп. та 3% річних в сумі 85 114 грн. 86 коп., які нараховані на заборгованість відповідача перед позивачем, та розраховані за період з 03 жовтня 2015 року по 03 жовтня 2018 року.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року позов ТОВ «ФК «Інновація»» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
 Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу - без змін.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Інновація».
 
Зазначено, що районним судом справу розглянуто у відсутність даних про отримання відповідачем судової повістки та копії позовної заяви, а також невірно застосовано ч.2 ст. 625 ЦПК України, оскільки між кредитором, позичальником та поручителем  виникли правовідносини на підставі кредитного договору, за змістом якою ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті - 78 409 доларів США, відтак суд помилково застосував до таких грошових зобов`язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.
 
Вказано, що суд першої інстанції не дослідив розрахунок позивача, не оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами що відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верхового Суду в постанові від 04.06.2019 р. справі № 916/190/18, що є процесуальним обов`язком суду, і як наслідок, постановив рішення про стягнення боргу в розмірі, який значно перевищує  відповідну суму нарахувань.
 
Також судом першої інстанції було залишено поза увагою, що позивач не пред`являв вимогу про сплату боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3%  річних від простроченої суми.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інновація» просило рішення районного суду залишити без змін апеляційну скаргу без задоволення.
 
Зокрема за змістом зазначено, що ОСОБА_1 як солідарний відповідач має право просити скасувати рішення виключно в частині зобов`язань, що стосуються її та укладеного договору поруки, а не рішення в цілому.
 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 180, 182 т. 2), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
 
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Як убачається із матеріалів справи що, 31.03.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/10615/2/12423, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 78409 доларів США зі строком користування до 20.03.2015 року зі сплатою 12 % річних для інвестування в об`єкт нерухомого майна, а  саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (після здачі будівлі в експлуатацію - АДРЕСА_2 ) (а.с. 22-27 т. 1).
 
В цей же день між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки № 14/10615/2/12423/12 (а.с. 28-29 т.1).
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2013 року позов ІАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЛАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/10615/2/12423 від 31.03.2008 року в розмірі 944667 грн 60 коп.
 
26 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 1, згідно якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитним договором та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором, (а.с. 7-11 т.1).
 
27 квітня 2015 року між ТОВ ФК «Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Траст Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги (Факторингу) № 38, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги, що виникло з кредитного договору № 014/10615/2/12423 від 31.03.2008 року в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (а.с. 12-14 т.1).
 
09 лютого 2017 року між ТОВ «Фінанс Траст Груп» та ТОВ ФК «Інновація» укладено договір про відступлення права вимоги (факторингу) № 28 згідно якого фактор зобов`язався передати кошти у розпорядження клієнта з лоту, а клієнт відступає фактору право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою № 014/10615/2/12423 від 31.03.2008 року та додаткові угоди до нього, що був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , в тому числі договір іпотеки № 014/10615/2/12423 від 31.03.2008 року та договір поруки № 014/10615/2/12423 від 31.03.2008 року (а.с. 15,16 т.1).
 
Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
 
Згідно п. 17 Правил надання послуг поштового зв`язку від 05 березня 2009 року №270,  внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення.
 
Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення.
 
Пунктом 106 цих Правил визначено, що на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.
 
Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.
 
Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.
 
Вирішуючи спір, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день і час розгляду справи 26 березня 2019року.
 
Між тим, такі висновки  суду спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких судова повістка на ім`я ОСОБА_1 разом з копією позовної заяви повернулася без вручення  з відміткою - за закінченням терміну зберігання (а.с.37,38 т.1).  
 
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та відомостей про вручення їй  повідомлення про дату, час і місце судового засідання, судом допущено порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц. 
 
Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Інновація», районний суд виходив із підстав його законності й обґрунтованості.
 
 Разом з тим, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися,  враховуючи наступне.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
 
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
 
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Отже, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
 
Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599,600,604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. (постанова Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі № 757/74887/17-ц)
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з невиконанням боржниками рішення суду про стягнення з них 944 667 грн 60 коп. кредитної заборгованості, підлягає стягненню солідарно з відповідачів заборгованість нарахована на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у сумі 825 667 грн 49 коп., яка складається з інфляційних втрат, у сумі 740 552 грн 63 коп. та 3% річних, у  сумі 85 114 грн 86 коп., які нараховані на  суму невиконаного боржниками грошового зобов`язання  за період з 03 жовтня 2015 року по 03 жовтня 2018 року.
 
Проте районний суд не перевірив правильність здійсненого позивачем розрахунку нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає наступне.
 
Відповідно до правової позиції, викладеної  Верховним Судом  у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
 
Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 було наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
 
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
 
Між тим, відповідно до даних розрахунку заборгованості, позивачем нарахування інфляційних втрат було проведено з порушенням  рекомендацій, які містяться у постановах Верховного Суду, що залишилося поза увагою суду та ретельної перевірки районним судом.
 
З матеріалів справи убачається, що  на виконання рішення Рівненського міського суду у справі №569/3506/13-ц боржником  було сплачено 18 533 грн 06 коп.(а.с. 264 т.2):
 
2 806,44 грн. - 31.03.201 8 року;
2 806,44 гри. - 30.04.2018 року;
2 501,67 грн. - 31.05.2018 року;
2 748,25 грн. - 30.06.2018 року;
2 515,10 грн. - 31.07.2018 року;
2 617,04 грн. - 31.08.2018 року;
2 515,07 грн. - 30.09.2018 року.
 
Між тим, відповідно до даних розрахунку, указані суми грошових коштів не були враховані фінансовою компанією під час нарахування трьох відсотків річних і інфляційних.
 
Убачається, що позивачем проведено розрахунок заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановленої рішенням суду по справі №569/3506/13-ц, загальна сума якої з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних на суму заборгованості, яка в період з 03.10.2015 року по 03.10.2018 року складає 825 667 грн 49 коп., у тому числі: сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу у розмірі 740 552 грн 63 коп. та 3% річних 85 114 грн 86 коп. (а.с. 19-21 т.1).
     
Заявлену суму заборгованості районний суд визнав обґрунтованою, разом з тим, судом не звернуто увагу, що під час проведення розрахунку, позивачем було значно завищено індекс інфляції, який мав місце за період з вересня 2015року по серпень 2018 року, а також не враховано часткове погашення боргу позичальником.
 
На спростування правильності здійснених позивачем нарахувань, до матеріалів справи було долучено розрахунок заборгованості, складений представником  ОСОБА_2 , відповідно до якого сума інфляційних втрат за заявлений у позові період становить 347 843 грн 25 коп., а три відсотки річних - 84 950 грн 36 коп.  (а.с.159-161 т.2).
 
Встановлені Державної службою статистики України, індекси споживчих цін (індекс інфляції)  за період з 03.10.2015 року по 03.10.2018 року представником позивача застосовано правильно, заперечень щодо правильності складеного розрахунку заборгованості фінансовою компанією не заявлено, долучений розрахунок відповідає обставинам справи, відповідні нарахування проведені в межах трьохрічного строку, тому колегія суддів визнає його належним доказом по справі й вважає доведеним розмір інфляційних втрат, понесених позивачем внаслідок несвоєчасного виконання боржниками свого зобов`язання, у сумі 347 843грн 25 коп., а не 740 552 грн 63 коп. й трьох відсотків річних - 84 950 грн 36 коп., а не 85 114 грн 86 коп.
 
Відповідно до матеріалів,  під час апеляційного розгляду  справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Київським апеляційним судом у постанові від 25 вересня 2019 року також не було звернуто увагу на вказані обставини й помилково  залишено необґрунтоване рішення районного суду без змін (а.с.56-61 т.2).
 
Твердження апеляційної скарги про те, що позика надавалася у доларах США й боржники не погоджувалися на зміну валюти кредиту на національну, що виключає застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України - безпідставні, остільки рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року, яким стягнуто з відповідачів на користь кредитора заборгованість у гривневому еквіваленті, є чинним.
 
За таких обставин, за невиконання відповідачами грошового зобов`язання підлягають до  нарахування як 3% річних, так і інфляційні.    
 
Обов`язок щодо виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2013 року у відповідачів  виник з моменту набрання ним чинності, що виключає необхідність додаткового повідомлення кредитором боржників про необхідність виконання рішення суду з наступним застосуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Крім того, ч. 3 ст. 370 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст. 382 ЦПК України цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках, скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про скасування постанови Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року йпостановити  по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково й стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» 347 843 грн 25 коп інфляційних втрат та 3% річних,  в сумі 84 950 грн. 36 коп. У решті позову - відмовити.
 
За змістом ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» підлягають стягненню судові витрати в сумі по  3 244 грн 87 коп., з кожного.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019року скасувати. 
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення,  яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» про стягнення коштів задовольнити частково.
 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» 347 843 грн. 25 коп. інфляційних втрат та 3% річних, у сумі 84 950 грн 36 коп.  
 
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з кожного, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» судові витрати, в сумі  по 3 244 грн 87 коп.
 
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: