Дата документу 16.08.2021 Справа № 333/3475/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №333/3475/20   Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/807/2982/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У липні 2020 року ТОВ «Соцсфера» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та виселення без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 01 серпня 2015 року між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення №625, а саме кімнати АДРЕСА_1 зі строком дії договору на 11 місяців. Після закінчення строку дії договору відповідач не звільнив помешкання, проти чого позивач не заперечував, через що договір вважався продовженим на той самий строк.
За умовами договору найму ОСОБА_1 разом із оплатою найму житлового приміщення повинен сплачувати витрати за комунальні послуги, проте через неналежне виконання відповідачем умов договору за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 26979, 63 грн.
Посилаючись на наведені обставини, ТОВ «Соцсфера» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 26979,63 грн.; виселити ОСОБА_1 з приміщення кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4394 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Соцсфера» заборгованість у розмірі 26979,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Соцсфера» витрати по сплаті судового збору у розмірі 4394 грн. Виселено ОСОБА_1 без надання іншого приміщення з кімнати 625 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично проживає у найманому приміщенні, має заборгованість по сплаті послуг за користування найманим житлом та житлово-комунальних послуг, які не погашені до теперішнього часу, а отже, є підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованості та виселення. Заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції не прийняв, оскільки відповідачем були здійснені оплати частини заборгованості, в останнє у квітні 2020 року, що свідчить про переривання строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність встановлених обставин матеріалам справи, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 посилається на те, що акт приймання-передачі кімнати № 625 у гуртожитку складання якого прямо передбачено пп. 3.1, 4.1 договору № 625 від 01 серпня 2015 року найму житлового приміщення та який є невід`ємною частиною цього договору найму житлового приміщення, сторонами не складався, що також визнається позивачем. Відсутність вказаного акту, на думку скаржника, свідчить про відсутність законних підстав для стягнення з нього на користь ТОВ «Соцсфера» грошових коштів у будь-якому розмірі на підставі договору № 625 від 01 серпня 2015 року.
При цьому, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що з часу укладення договору № 625 від 01 серпня 2015 року ОСОБА_1 проживав у кімнаті АДРЕСА_1 . Вказаний висновок судом зроблено виключно на підставі складеного та наданого до суду самим же позивачем розрахунку заборгованості та акта від 21 січня 2021 року про обстеження кімнати АДРЕСА_1 . Зазначені письмові докази було виготовлено зацікавленою особою – позивачем по цій справі, натомість вони містять у собі неправдиву інформацію. Насправді, ОСОБА_1 з часу укладення договору № 625 не проживав і не проживає в кімнаті № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ?А, у зв`язку з чим взагалі не сплачував та не сплачує жодні платежі, пов`язані з користуванням цією кімнатою. Так, скаржник на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року (справа № 333/743/13) є співвласником двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , тобто не має потреби проживання у гуртожитку.
Крім того, апеляційна скарга містить посилання на недоведеність відомостей, наведених позивачем у розрахунку заборгованості, оскільки, ТОВ «Соцсфера» мало можливість внести до цього розрахунку будь-які числові значення на власний розсуд, враховуючи, що у розрахунку відсутні докази на підтвердження саме зазначених сум. Так, з розрахунку, який прийнято судом першої інстанції, вбачається, що з червня 2018 року до квітня 2019 року включно розмір плати становив 660 грн. на місяць, а у період часу з травня 2019 року до травня 2020 року включно - 720 грн. на місяць, що суперечить п. 5.1 договору № 625 від 01 серпня 2015 року найму житлового приміщення, відповідно до якого розмір плати за наймане житлове приміщення становить 600 грн. на місяць.
Акт обстеження кімнати АДРЕСА_1 від 21 січня 2021 року, ОСОБА_1 , також вважає неналежним доказом, оскільки підписи осіб, зазначених в акті жодним чином не засвідчені. Крім того, акт долучено до матеріалі справи з порушенням строків, встановлених ч.ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України, та, відповідно, не могли бути прийняті судом.
Крім вищезазначеного, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також зазначає, що ТОВ «Соцсфера» пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення, яка за твердженням позивача виникла за період часу з 01 квітня 2016 року до 06 липня 2017 року, що є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині позовних вимог, про що мною відповідно до вимог ч. З ст. 267 ЦК України було заявлено у письмовій формі при розгляді справи у суді першої інстанції. При цьому, зазначений строк позовної давності не переривався, оскільки у період з квітня 2016 року й до цього часу ОСОБА_1 взагалі не сплачував та не сплачує жодні платежі, пов`язані з користуванням кімнатою АДРЕСА_1 , у зв`язку з непроживанням у цій кімнаті, а розрахунок заборгованості, складений та наданий до суду самим же позивачем ТОВ «Соцсфера», містить недостовірні відомості.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Соцсфера» зазначають, що оскаржуване рішення є обґрунтованим та законним, прийнятим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права. При ухваленні рішення судом було повно з`ясовано обставини що мають істотне значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи. Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, твердження ОСОБА_1 про те, що сторони не перебували у договірних відносинах через відсутність підписаного сторонами і передбаченого укладеним договором найму житлового приміщення № 625 від 01 серпня 2015 року Акту прийому передачі житлового приміщення, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснювалася оплата найму житла та житлово-комунальних послуг, тому суд прийшов до вірного висновку, що відсутність підписаного Відповідачем Акту передання приміщення не може бути прийнято до уваги, як підстава вважати договір не укладеним.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він фактично не проживав в кімнаті АДРЕСА_1 , спростовуються Актом про обстеження кімнати АДРЕСА_1 , який складено комісією ТОВ «Соцсфера» у присутності численних свідків-мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 . Тобто до складання Акту Позивачем було залучено не лише працівників Позивача, які, як стверджує Відповідач, є зацікавленими особами, а й мешканців гуртожитку, сусідів Відповідача, що унеможливлює підробку документу, або фальшування викладених в ньому фактів. Наявність підпису Відповідача в Акті свідчить його присутність в кімнаті на момент обстеження, тобто існування у Відповідача ключів від кімнати, наявність речей, ін. Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 спростовується тим, що згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року, ОСОБА_1 належить на праві спільної власності двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , в якій частка Відповідача складає лише 1/11 її частини, що унеможливлює проживання на ній Відповідача. Крім того, вказаним рішенням суду було встановлено, що з співвласницею квартири - ОСОБА_3 шлюб через сварки було розірвано і на момент розгляду справи Відповідач вже тривалий час не проживав в спірній квартирі. Також, судом було встановлено, що станом на 2013 рік, тобто на момент розгляду справи про поділ майна, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Але, після укладання договору найму з ТОВ «Соцсфера», Відповідач, як і того вимагає діюче законодавство, зареєструвався за адресою свого фактичного проживання, тобто, у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, ТОВ «Соцсфера» зазначають, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів фактичного проживання за адресою АДРЕСА_3 , щоб давало підстави стверджувати про відсутність користування найманим у Позивача жилим приміщенням і відсутність підстав для оплати наданих послуг Позивачу.
ТОВ «Соцсфера» вважають обґрунтованим висновок суду про те, що оскільки ОСОБА_1 здійснювалась оплата частини заборгованості, останнє у квітні 2020 року, то відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, переривався строк позовної давності. При цьому, посилання скаржника на те, що він взагалі не сплачував та не сплачує жодних платежів, пов`язаних з користуванням кімнатою не підтверджені жодним з належних та допустимих доказів.
Доводи ОСОБА_1 про невірність розрахунку та ненадання позивачем доказів правомірності отримання за спожиті мешканцями комунальні послуги, ТОВ «Соцсфера» вважають необґрунтованими, оскільки такі відшкодування наймачами вартості спожитих комунальних послуг передбачено укладеним з Відповідачем договором найму № 625, умови якого ОСОБА_1 прийнято без зауважень.
Також у відзиві ТОВ «Соцсфера» зазначають, що ОСОБА_1 ніяким чином не мотивує свою незгоду з рішенням суду відносно його виселення, разом з тим, суд вірно встановивши всі обставини, які мають істотне значення для справи, прийшов до повністю обґрунтованого висновку про виселення ОСОБА_1 з займаного приміщення в гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Вищезазначених вимог суд першої інстанції не дотримався. 
Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі- продажу від 15 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. за № 1344, ТОВ «Соцсфера» належить гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-15, 16, 17).
01 серпня 2015 року між ТОВ «Соцсфера» та ОСОБА_1 укладено договір найму №625 житлового приміщення у ТОВ «Соцсфера» (а.с. 18-19).
За умовами вищевказаного договору, ТОВ «Соцсфера» (наймодавець) передає, а ОСОБА_1 (наймач) приймає у тимчасове платне користування житлове приміщення до мешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 
Розділом 3. Договору найма, сторони узгодили порядок передачі приміщення в найм.
Так, передача приміщення в найм здійснюється за актом приймання-передачі, який підписується сторонами та є нівід`ємною частиною договору (п. 3.1.)
Відповідно до пункту 4.1. Договору, сторони узгодили, що термін найму складає 11 місяців з моменту підписання акту приймання-передачі та може бути скорочений чи продовжений на підставі додаткової угоди.
Згідно п. 5.1., 5.2., 5.5. Договору, розмір плати за наймане приміщення без комунальних послуг складає 600 грн. за одну особу у місяць. Наймач додатково сплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, гарячу та холодну воду, опалення, каналізацію та інші комунальні платежі. Наймодавець на протязі дії Договору найма має право збільшити суму плати за наймане приміщення у зв`язку зі зміною економічною кон`юнктури, а також цін і тарифів на комунальні послуги, з письмовим попередженням наймача. 
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.
За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинствоздійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79, 80 ЦПК України).
Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Соцсфера» на підтвердження своїх вимог надали копію Договору найма № 625 від 01 серпня 2015 року, укладеного між ними та ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за житловим приміщенням АДРЕСА_1 за період з квітня 2016 року по березень 2020 року та акт обстеження кімнати АДРЕСА_1 від 211 січня 2021 року (а.с. 18-19, 20-21, 60).
Вищезазначені докази, суд першої інстанції визнав такими, що підтверджують факт проживання відповідача у спірному приміщенні, факт часткової оплати ним комунальних послуг, та вважав достатніми для покладення обов`язку на ОСОБА_1 , зокрема, щодо оплати заборгованості. 
З зазначеним колегія суддів погодитись не може.
Так, з акту про обстеження кімнати АДРЕСА_1 від 21 січня 2021 року, складеного комісію у складі завідувача гуртожитку ОСОБА_4 , юрисконсульта ТОВ «Соцсфера» Шевченка О.В., швейцара ОСОБА_5 , комірника та мешканця гуртожитку ОСОБА_6 , а також мешканців шостого поверху гуртожитку по АДРЕСА_2 , які мешкають поряд з мешканцем кімнати № 625 ОСОБА_1 , ОСОБА_7 - мешканець кімнати 613; ОСОБА_8 - мешканець кімнати 624; ОСОБА_9 - мешканець кімнати 618; ОСОБА_10 - мешканець кімнати 617; ОСОБА_11 - мешканець кімнати 620, вбачається, що комісією складено акт про те, що мешканець кімнати АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 постійно мешкав з серпня 2013 року у гуртожитку в вищезазначеній кімнаті та мешкає по теперішній час (а.с. 60). Також з вказаного акту не можливо встановити ,що саме безпосередньо було предметом дослідження. 
Проте, приймаючи до уваги вищезазначений факт, суд першої інстанції не звернув увагу, що в акті містяться відомості про проживання ОСОБА_1 у кімнаті 625 з серпня 2013 року, в той час як підставою для його вселення, за позицією ТОВ «Соцсфера», є договір найму № 625 від 01 серпня 2015 року. Крім того, в акті підписи осіб, які його підписали не засвідчені належним чином, відсутні їх паспортні дані та докази на підтвердження того, що вони дійсно проживають за зазначеними адресами. 
При цьому, посилання ТОВ «Соцсфера» на те, що ОСОБА_1 не надано доказів фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , є безпідставними, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду цієї справи. 
Доводи ТОВ «Соцсфера» про те, що підпис Відповідача в Акті свідчить про його присутність в кімнаті на момент обстеження, тобто існування у Відповідача ключів від кімнати, наявність речей, не приймаються колегією суддів, оскільки вказаний акт не містить підпису ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції також було встановлено, що відповідачем здійснювалася оплата найму житла та житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 , через що твердження про відсутність між сторонами договірних відносин через відсутності акту передання приміщення, суд першої інстанції до уваги не прийняв.
Проте, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що на підтвердження факту здійснення відповідачем оплати за умовами договору найму, ТОВ «Соцсфера» надало лише розрахунок заборгованості, складений працівниками ТОВ «Соцсфера». При цьому, за умови заперечення ОСОБА_1 вказаного факту, відомості, зазначені у графі таблиці розрахунку, не можуть бути належними та допустимими доказами підтвердження факту сплати коштів відповідачем. Квитанцій, виписки з розрахунку, визначеного п. 5.3 Договору, позивачем не надано.
При цьому, посилання ТОВ «Соцсфера» на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що ним не сплачувались кошти на виконання умов договору є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 229 ЦПК України, доказування – це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати подати докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Окрім того, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно посилання позивачем на відсутність заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Оскільки матеріалами справи не підтверджено факт сплати коштів ОСОБА_1 за договором найму, а відповідач цей факт заперечує, колегія суддів не може прийняти посилання позивача на те, що відповідачем не надано доказів нездійснення ним жодних платежів, пов`язаних з користуванням кімнатою.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження проживання ОСОБА_1 у спірній кімнаті, та здійснення ним оплати за умовами договору, також не можливо погодитись із висновком суду про безпідставність посилання відповідача на відсутність між сторонами договірних відносин.
При цьому, сторонами чітко визначено, що термін найму кімнати складає 11 місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі сторонами. 
Натомість, матеріали справи не містять Акту прийому-передачі найманого житлового приміщення, підписано сторонами, в той час, як саме з цього моменту виникають права та обов`язки за цим договором. 
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з квітня 2016 року по травень 2020 року, проте, будь-яких доказів, а саме додаткової угоди про продовження Договору найму від 01 серпня 2015 року, як це передбачено п. 4.2. Договору, позивачем не надано. 
Також не доведено позивачем розмір щомісячних нарахувань за найм приміщення, у розмірі 660 грн. починаючи з липня 2018 року, та у розмірі 720 грн. з травня 2019 року, в той час як розмір плати за наймане приміщення за умовами договору дорівнює 600 грн. Доказів, на підтвердження письмового попередження наймача про збільшення суми плати за наймане приміщення, як це передбачено п. 5.5. Договору, матеріали справи не містять.
Отже, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «Соцсфера», у зв`язку з чим рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про застосування позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).
За таких обставин, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених ТОВ «Соцсфера» вимог, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та виселення без надання іншого житлового приміщення – залишити без задоволення.»
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: