П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 р. Категорія 112010201	м.Одеса	Справа № 420/6158/21	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , у якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати капітану 2 рангу запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2014 року по 31.07.2017 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити капітану 2 рангу запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2017 р., з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, а також з огляду на вже проведену виплату у період до 01.01.2016 та по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 р. у справі № 420/1688/19 у період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати капітану 2 рангу запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити каштану 2 рангу запасу ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 р. по 28.02.2018 р., з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січня 2008 року, а також з огляду на вже проведену виплату по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 р. у справі № 420/1688/19 у період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії закрито.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що в межах справи № 420/1688/19 питання правомірності нарахування позивачу індексації грошового забезпечення із застосуванням конкретного базового місяця не було предметом судового розгляду та в цій частині не досліджувалось судом, оскільки на час розгляду зазначеної справи відповідне порушення права позивача ще навіть не виникло.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що на день звільнення з військової служби, позивач не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме: йому не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.
21.09.2018 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 з приводу врегулювання питання виплати йому індексації грошового забезпечення за період 2016-2017 років, але йому надали відповідь від 02.10.2018 року 1949, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку і проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (із змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.
21.09.2018 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 з приводу врегулювання питання виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 серпня 2017 року по 25 вересня 2018 роки, але позивачу надали відповідь від 26.09.2018 року №1354, що відповідно до телеграми Департаменту фінансів №248/1485 від 26.032018 року можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ з 01 серпня 2017 року по 25 вересня 2018 року у Міноборони не було, механізми нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди відсутні.
З метою відновлення порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до Одеського окружного адміністративного суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, у справі № 420/1688/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.09.2018 року, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.09.2018 року відмовлено.
На виконання рішення суду, військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 , виданої Приватбанком 25.12.20 року, а також довідкою військової частини НОМЕР_2 від 06.04.21 № 154/711/1/593 (де зазначено базовий місяць жовтень 2015року).
Так, на виконання рішення суду, позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 20605,16 грн. (військова частина НОМЕР_1 - 18449,79 грн.; військова частина НОМЕР_2 - 2 155,37 грн. (з вирахуванням податкових платежів).
Однак, вказані виплати проведені із неправильним, на думку позивача, нарахуванням сум індексації грошового забезпечення внаслідок невірного визначення базового місяця у зв`язку із зміною розмірів грошового забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що фактичною підставою для звернення до суду з даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями   відповідача під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року   у справі № 420/1688/19.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів зазначає, що відповідачами рішення суду у справі № 420/1688/19 виконувалося добровільно, однак позивач фактично не погодився з відповідачами в частині базового місяця, який слугує складовою для розрахунку суми виплати, та як наслідок звернувся до суду із іншим позовом.
Згідно п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №809/487/18, від 13.07.2020 у справі №620/3960/19.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме з рішення у справі № 420/1688/19, вимоги про встановлення базового місяця позивачем не заявлялись та рішення щодо вказаної вимоги судом не приймалось.
Отже, не дивлячись на те, що сторони у цих позовах є ті ж самі, однак підстави та предмет спору у цих справах не є ідентичним.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки мотивувальній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року   у справі № 420/1688/19 та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що предмет спору у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме судового рішення по справі № 420/1688/19, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки рішення у справі 420/1688/19 військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 виконано в добровільному порядку.
Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Bellet v. Frаnсе, де Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Відтак, як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 29 червня 2021 року було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року по справі № 420/6158/21, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

        суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
        судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.