ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" серпня 2021 р.           Справа№ 910/17394/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Корсака В.А. 

при секретарі судового засідання: Звершховській І.А.,
за участю представників: 
від позивача:          Динюк І.В.,
від відповідача: Онищенко О.А.,
представники інших учасників справи не з`явились,

розглянувши апеляційні скарги 
Державного підприємства «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 (повний текст складений 22.04.2021)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 (повний текст складений 18.05.2021)
у справі № 910/17394/20 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом          Командитного товариства "Приватне підприємство "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія"
до          Державного підприємства "Гарантований покупець" 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
          1) Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго",
          2) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 
про          стягнення 2 696 638,65 грн, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У листопаді 2020 Командитне товариство "Приватне підприємство "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія" (далі - КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП «Гарантований покупець») про стягнення 2  696  638,65 грн.
В обґрунтування заявлених вимог КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» посилається на неналежне виконанням ДП «Гарантований покупець» своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії №347/01/20 від 03.03.2020 в частині вчасної та повної оплати купленої енергії за "зеленим" тарифом. Зокрема, КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» вказує, що ДП «Гарантований покупець» за поставлену продукцію розрахувалось частково, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 2  404  133,34 грн, яка на момент звернення позивача з позовом у цій справі залишається непогашеною. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язаня з оплати продукції, на підставі п. 4.6 та ст. 625 ЦК України КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» здійснило нарахування 95  546,84 грн пені, 173  469,79 грн штрафу та 3% річних у сумі 23  488,68 грн, які просить стягнути з ДП «Гарантований покупець».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 позов задоволено повністю.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт відпуску позивачем відповідачу виробленої за «зеленим» тарифом електроенергії та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманої електроенергії підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, а тому вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 2  404  133,34 грн є обґрунтованими.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, штрафу та пені за заявлений позивачем період, місцевий господарський суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства. Відмовляючи у задоволенні клопотання ДП «Гарантований покупешь» про зменшення розміру клопотанням про зменшення розміру неустойки, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість його доводів.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь КТ "Приватне підприємство "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17  612,73 грн.
Додаткове рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17  612,73 грн, наданих позивачу АО "Канон", є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами. Крім того, місцевий господарський суд відзначив, що у поданій заяві КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія" також заявило вимогу про стягнення на його користь з ДП "Гарантований покупець" 40  449,59 грн витрат зі сплати судового збору. Однак вказану суму присуджено до стягнення з відповідача рішенням у справі від 24.03.2021. Отже, дане питання було розглянуто судом по суті та з приводу нього ухвалено рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
11.05.2021, не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2021, ДП «Гарантований покупець» через Господарський суд міста Києва подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу. У поданій апеляційній скарзі ДП «Гарантований покупець» звернулось з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до ухвалення апеляційним господарським судом постанови у цій справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ДП «Гарантований покупець» посилається на порушення господарським судом норм матеріального (ст. ст. 33, 62, 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. ст. 525, 526, 614 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 196 ГК України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії», ст. ст. 19, 92, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини) та процесуального (ст. ст. 2, 7, 13, 73, 74, 86, 202, 236, §§ 2-4 Глави 6 Розгляд справи по суті ГПК України) права.
На думку ДП «Гарантований покупець», судом не враховано специфіку правовідносин, що врегульовані спеціальним законодавством, що визначають порядок (спосіб) виконання спірного зобов`язання Гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, в т.ч. позивачем, внаслідок чого місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог в частині присудженої оскаржуваним рішенням суми. ДП «Гарантований покупець» вказує, що джерелом надходження грошових коштів для розрахунків з продавцями електричної енергії за «зеленим» тарифом є платежі, пов`язані з оплатою НЕК «Укренерго» послуг Гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Крім того, ДП «Гарантований покупець» зазначає, що місцевим господарським судом не застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, хоча відповідне клопотання заявлялось відповідачем під час розгляду справи; вимоги про стягнення інфляційних втрат, на думку ДП «Гарантований покупець», задоволені господарським судом першої інстанції безпідставно.
09.06.2021, не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021, ДП «Гарантований покупець» через Господарський суд міста Києва подало апеляційну скаргу. У поданій апеляційній скарзі ДП «Гарантований покупець» звернулось з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обгрунтування поданої апеляційної скарги ДП «Гарантований покупець» посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме ч. 8 ст. 129 ГПК України. ДП «Гарантований покупець» вказує, що позивач повинен був подати докази на підтвердження понесених ним витрат не пізніше 29.03.2021, але такі докази були подані після спливу зазначеного строку, а саме 31.03.2021, у зв`язку з чим заява позивача мала бути залишена судом без розгляду. 
Крім того, на думку скаржника, господарським судом першої інстанції не обґрунтовано, з яких підстав були відхилені доводи ДП «Гарантований покупець» щодо захищеності та неспівмірності стягнутих з відповідача витрат на правничу допомогу, віднесення до правничої допомоги послуг представника позивача, які в силу положень законодавства не можуть вважатись правничою допомогою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/17394/20 залишено без руху. Надано ДП «Гарантований покупець» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 60674,39 грн у встановленому порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/17394/20, призначено справу до розгляду.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу) (складу суду) від 16.06.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20 залишено без руху. Роз`яснено ДП «Гарантований покупець» право подати заяву для поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав поновлення та доказів на їх підтвердження протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 поновлено Державному підприємству «Гарантований покупець» пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20; об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20; розгляд справи призначено на 19.07.2021; зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20.
19.07.2021 колегією суддів оголошено перерву у судовому засіданні до 16.08.2021 згідно ст. 216 ГПК.
У вказаному судовому засіданні ДП «Гарантований покупець» звернулось з клопотаннями про зменшення розміру неустойки та 3% річних та про залучення до участі у справі третьою особою Кабінету Міністрів України.
У судовому засіданні 16.08.2021 протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ДП «Гарантований покупець» про залучення до участі у справі третьою особою Кабінету Міністрів України, оскільки апелянт належним чином не обґрунтував, а з матеріалів справи не вбачається, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки Кабінету Міністрів України. При цьому посилання апелянта на те, що Кабінет Міністрів України здійснює формування та реалізацію державної політики в електроенергетиці також не свідчить, рішення у може вплинути на його права або обов`язки. При вишенні заявленого ДП «Гарантований покупець» клопотання, апеляційний господарський суд також враховує практику Верховного Суду з цього питання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 30.08.2021.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 28.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Мальченко А.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Попікової О.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від від 30.08.2021 прийнято апеляційні скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20 до провадження у визначеному складі суду.

Позиції учасників справи.
КТ «ПП «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів ДП «Гарантований покупець» у апеляційній скарзі на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 заперечує, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення законним, справедливим і таким, що повною мірою відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Також КТ «ПП «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» надало відзив на апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на додаткове рішення у цій справі, у якому проти доводів вказаної апеляційної скарги заперечує, вважає її доводи безпідставними, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
03.03.2020 КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія" (як продавець за «зеленим» тарифом) та ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець) уклали договір №347/01/20 купівлі-продажу електричної енергії (далі - договір), за умов п. 1.1 якого продавець за «зеленим» тарифом зобов`язався продавати, а гарантований покупець зобов`язався купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у т.ч. Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Згідно з п. 2.1 договору сторони визнають свої зобов`язання згідно з  Законом України «Про ринок електричної енергії», Порядком, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконання цього договору.
Продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу (п. 2.3 договору).
Умовами п. 2.4 договору сторони погодили, що виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у національній валюті України.
Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці (п. 2.5 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
За умов п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ. 
Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 4.5 договору гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію.
Гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантовану покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно Порядку суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожний день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з порядком за ненадходження суми понад 30 днів на рахунок продавця за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за «зеленим» тарифом (п. 4.6 договору).
На виконання умов договору КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» відпустило ДП «Гарантований покупець» електричну енергію за актами купівлі-продажу електроенергії у обсязі 578  029,000 кВт*год загальною вартістю 3 226 075, 23 грн, а саме:
-          у березні 2020: за актом від 31.03.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 36  633,000 кВт*год, вартість - 189  360,37 грн (за актом коригування до акта купівлі-продажу електроенергії за березень 2020 від 20.10.2020 обсяг відпущеної енергії становив 138,000 кВт*год вартістю 713,34 грн), 
-          у квітні 2020: за актом від 30.04.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 114  501,000 кВт*год, вартість - 636  827,08 грн,
-          у травні 2020: за актом від 31.05.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 93  399,000 кВт*год, вартість - 519  462,83 грн,
-          у червні 2020: за актом від 30.06.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 105  738,000 кВт*год, вартість - 588  089,38 грн,
-          у липні 2020: за актом від 31.07.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 111  849,000 кВт*год, вартість - 659  859,89 грн,
-          у серпні 2020: за актом від 31.08.2020 обсяг відпущеної електроенергії - 115  771,000 кВт*год, вартість - 631  762,72 грн.
Вказані акти підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств.
Претензії та / або повідомлення про порушення КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» умов договору з боку ДП «Гарантований покупець» матеріали справи не містять.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, були прийняті постанови, якими затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець», а саме:
-          постановою №902 від 29.04.2020 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у березні 2020 - 2  568  247  721,39 грн,
-          №995 від 27.05.2020 - у квітні 2020 у розмірі 4  944  046  105,48 грн,
-          №1211 від 24.06.2020 - у травні 2020 у розмірі 4  337  390  779,22 грн, 
-          №1435 від 22.07.2020 - у червні 2020 у розмірі 4  246  519  382,97 грн,
-          №1600 від 19.08.2020 - у липні 2020 у розмірі 4  634  530  383,78 грн, 
-          №1740 від 23.09.2020 - у серпні 2020 у розмірі 3  555  847  601,64 грн.
ДП «Гарантований покупець» відпущену йому електричну енергію оплатило частково у сумі 821  941,89 грн., про що свідчать виписки по рахунку, а саме:
- 25.03.2020 на суму 13  666,94 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          15.04.2020 на суму 12  384,34 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?04.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          24.04.2020 на суму 17  410,45 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?04.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          15.05.2020 на суму 8  165,14 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?05.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          25.05.2020 на суму 17  319,62 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?05.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          12.06.2020 на суму 11  091,17 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          15.06.2020 на суму 11  373,74 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?06.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          18.06.2020 на суму 4  505,63 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          25.06.2020 на суму 4  504,42 грн призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          25.06.2020 на суму 11  640,21 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?06.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          30.06.2020 на суму 6  752,37 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          15.07.2020 на суму 7  472,05 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          15.07.2020 на суму 12  187,51 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?07.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          23.07.2020 на суму 6  076,67 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          24.07.2020 на суму 11  311,79 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?07.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          30.07.2020 на суму 19  221,76 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          31.07.2020 на суми 7  161,46 грн та 7  934,28 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?03.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          30.09.2020 на суму 79  304,61 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?08.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%;
-          01.10.2020 на суму 21  776,64 грн, призначення платежу: за е/е, відпущену у ?08.2020? зг. договору 347/01/20, тендеру не потребує, у т.ч. ПДВ 20%.
У зв`язку з порушенням ДП «Гарантований покупець» взятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати відпущеної йому електричної енергії (ДП «Гарантований покупець» сплатило лише 821  941,89 грн), у зв`язку з чим за ним утворилась заборогованість, КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» звернулось з позовом у цій справі.
ДП «Гарантований покупець» проти заявлених позовних вимог заперечило, у поданому відзиві на позовну заяву просило відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» не підтвердило належними та допустимими доказами настання строку остаточної оплати спірних періодів. Вказує, що регулювання зобов`язань з купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом не вичерпується умовами договору, тоді як забезпечити виконання таких зобов`язань у інший спосіб ніж шляхом додержання встановленого Законом і Порядком механізму  не можливо з огляду на вартість «зеленої» електричної енергії. ДП «Гарантований покупець» зазначає, що на НЕК «Укренерго» покладено обов`язок забезпечити надходження грошових коштів гарантованому покупцю для оплати останнім електричної енергії продавцям за «зеленим» тарифом в повному обсязі, тоді як ДП «Гарантований покупець» повинно провести розрахунки з цими продавцями з урахуванням сплачених НЕК «Укренерго» грошових коштів для забезпечення гарантованому покупцю здійснення вказаної оплати. На думку ДП «Гарантований покупець» повна оплата електроенергії продавцям за «зеленим» тарифом пов`язана з надходженням коштів на рахунок гарантованого покупця від оператора системи передачі (НЕК «Укренерго») в обсягах, що забезпечують повну оплату розміру вартості послуги, що затверджена постановою НКРЕКП; тобто обсяг виконання зобов`язання гарантованого покупця з оплати відпущеної електричної енергії виробникам за «зеленим» тарифом ставиться в залежність від виконання вказаних спеціальних обов`язків НЕК «Укренерго». Джерела фінансування повинні враховуватись при вирішенні питання змісту виконання грошового зобов`язання за договором в натурі, адже обсяг його виконання перед позивачем пов`язаний з виконанням спеціальних обов`язків іншим учасником спірних    правовідносин - НЕК «Укренерго». ДП «Гарантований покупець» відзначає, що фінансування Гарантованого покупця здійснюється лише в межах кошторису, що затверджується регулятором. Зазначає, що державою змінено порядок виконання зобов`язань між позивачем та відповідачем, а тому виконання зобов`язання, що є предметом спору у цій справі, повинно здійснюватись протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.
Наданий КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» розрахунок 3% річних та індексу інфляції ДП «Гарантований покупець» вважає такими, що не відповідають змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України. Одночасно ДП «Гарантований покупець» вказує про відсутність його вини у неотриманні позивачем повної оплати розрахункового місяця спірного періоду, що пов`язана виключно з невиконанням НЕК «Укренерго» спеціальних обов`язків.
Також ДП «Гарантований покуць» звернулось до Господарського суду міста Києва з клопотанням про зменшення розміру неустойки, у якому просило в разі, якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, зменшити розмір 3% річних та інфляційні нарахування до 1 грн. В обґрунтування вказаного клопотання ДП «Гарантований покупець» посилається на ч. 3 ст. 551, ст. 611, ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та вказує, що виникнення цього спору обумовлено виключно невиконанням спеціальних обов`язків покладених НКРЕКП та законодавством на НЕК «Укренерго». ДП «Гарантований покупець», вважає, що у цій справі наявні всі обставини, що визнаються Верховним Судом винятковими, для зменшення штрафних санкцій, а саме: неспіврозмірність або відсутність збитків, понесених позивачем (або відсутність доказів понесення таких збитків), а також відсутність доказів, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладення в господарській діяльності для кредитора; значний розмір неустойки; фінансове становище боржника та значна кількість зобов`язань перед третіми особами; складна ситуація у державі та негативне економічне становище; заборгованість перед гарантованим покупцем; вжиття гарантованим покупцем заходів по виконанню зобов`язання; неприбутковість; фактичне виконання зобов`язання. 
Позивач подав до Господарського суду міста Києва заперечення на клопотання ДП «Гарантований покупець» про зменшення розміру неустойки, у якому просив у задоволенні вказаного клопотання відмовити.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Щодо вимог про стягнення суми основної заборгованості.
Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідності до ст. 509 ЦК України   та  ст. 173 ГК України   в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1   ст. 193 ГК України   встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.   Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару  (ч. 1 ст. 691, ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).
Згідно з ч. 1     ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом узгоджується сторонами в договорі.
Постановою НКРЕКП №641 від 26.04.2019 затверджено Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії (далі - Порядок), яким визначено порядок купівлі-продажу гарантованим покупцем електричної енергії у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, та суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку.
Відповідно до п. 10.1 вказаного Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до п. п. 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу (п. 10.4 Порядку).
Згідно з ч. 5  ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії"  гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.
Як встановлено вище, акт купівлі-продажу електроенергії за березень 2020 року сторони підписали 31.03.2020, за квітень - 30.04.2020, за травень - 31.05.2020, за червень - 30.06.2020, за липень - 31.07.2020, за серпень - 31.08.2020.
Таким чином, відповідно до положень договору та законодавства, остаточний розрахунок за отриману у березні 2020 електричну енергію мав бути здійснений у строк до 04.05.2020 включно; за отриману у квітні 2020 електричну енергію - у строк до 29.05.2020 включно; за отриману у травні 2020 електричну енергію -  у строк до 26.06.2020 включно; за отриману у червні 2020 електричну енергію - у строк до 24.07.2020 включно, за отриману у липні 2020 електричну енергію - у строк до 21.08.2020 включно; за отриману у серпні 2020 електричну енергію - у строк до 25.09.2020 включно (після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованому покупцю у розрахунковому місяці).
ДП «Гарантований покупець» у встановлені строки оплату відпущеної йому електричної енергії за «зеленим» тарифом належним чином не здійснило.
Враховуючи встановлені у справі обставини (зокрема, факт відпуску позивачем відповідачу електроенергії виробленої за «зеленим» тарифом та факт порушення відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманої електроенергії) та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 2  404  133,34 грн (3  226  075,23 грн - 821  941,89 грн = 2  404  133,34 грн).
Зважаючи на доводи ДП «Гарантований покупець», наведені у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
Оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом не залежить від надходження коштів від ПАТ "НЕК "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання перед відповідачем (за іншим укладеним між ними договором), оскільки за спірним договором саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у т.ч. Порядку №641.
Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом", отриманої за договором. Факт відсутності бюджетного фінансування, у т.ч. і через ненадходження коштів від ПАТ "НЕК "Укренерго", не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки вказані обставини не визначені нормами закону  як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.
Ані умовами договору, ані положеннями Порядку №641 обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання ПАТ "НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем, тому недодержання своїх обов`язків ПАТ "НЕК "Укренерго" не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу придбаної електричної енергії за "зеленим" тарифом.
Безпідставними також є доводи ДП "Гарантований покупець" про те, що виконання його грошових зобов`язань перед Позивачем повинно здійснюватися протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років на підставі п. 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії", враховуючи те, що на момент вирішення спірних правовідносин наразі відсутній нормативний акт, який би встановлював інший порядок і спосіб виконання зобов`язань відповідача перед позивачем, ніж передбачені договором та Порядком №641.
Щодо вимог про стягнення пені, штрафу та 3% річних.
За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України  невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або  законом. 
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).
Згідно зі ст. 251 ЦК України  строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до ст. 253 ЦК України  перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У зв`язку з простроченням виконання зобов`язаня з оплати продукції, на підставі п. 4.6 та ст. 625 ЦК України, КТ «ПП» «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» здійснило нарахування 95  546,84 грн пені, 173  469,79 грн штрафу та 3% річних у сумі 23  488,68 грн, які просило стягнути з ДП «Гарантований покупець».
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам ч. ч. 2 та 4 ст. 231 ГК України.  В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, а також приписами ст. 546 ЦК України  та ст. 231 ГК України.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України  пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України  - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610,    п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як встановлено вище, у встановлені договором строки оплату відпущеної йому електричної енергії за «зеленим» тарифом ДП «Гарантований покупець» належним чином не здійснило.
Умовами п. 4.6 договору сторони погодили, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантовану покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно Порядку суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожний день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з порядком за ненадходження суми понад 30 днів на рахунок продавця за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за «зеленим» тарифом.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені та штрафу, з урахуванням умов укладеного сторонами договору, колегія суддів апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку  ст. 625 ЦК України  є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у справі №3-12г10 від 08.11.2010).
Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% за заявлений позивачем період, колегія суддів апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.
Щодо посилань ДП «Гарантований покупець» у апеляційній скарзі на незадоволення клопотання про зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає таке.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ДП «Гарантований покупець» про зменшення неустойки, місцевий господарський  суд врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні та дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо зменшення розміру штрафу. При цьому, вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд першої інстанції враховував, що зменшення розміру штрафних санкцій до 1 гривні нівелює сам інститут штрафних санкцій як відповідальності.
Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 ГК України).
За визначенням ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що установлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може установлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (установленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України  та ст. 233 ГК України  щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України  (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України  визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання ДП «Гарантований покупець» про зменшення неустойки.
Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що у відзиві на позовну заяву ДП «Гарантований покупець» вказує про свою незгоду з наданим позивачем розрахунком в т.ч. інфляційних. Також у поданому клопотанні про зменшення розміру неустойки ДП «Гарантований покупець» просило зменшити розмір в т.ч. інфляційних до 1 грн. Крім того, у апеляційній скарзі ДП «Гарантований покупець», зазначаючи про допущені місцевим господарським судом порушення норм матеріального права, вказує, що інфляційні збитки підлягали зменшенню до 1 грн.
Однак, як свідчить зміст позовної заяви, поданих позивачем заяв та клопотань, а також процесуальних документів у справі, що розглядається, позивачем вимоги про стягнення інфляційних не заявлялись, відтак, вказані вище доводи та вимоги не можуть бути предметом судового перегляду, в т.ч. за поданою апеляційною скаргою.
Розглядаючи посилання ДП «Гарантований покупець» на те, що підставою для звільнення від відповідальності ним (ДП «Гарантований покупець») зазначається саме ст. 614 ЦК України (про що останнє вказує в т.ч. у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву), про  порушення якої місцевим господарським судом скаржник вказує у апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції звертається до позиції Верховного Суду у справі № 910/11889 /20 від 19.08.2021.
Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд вказав таке.
  Щодо доводів касаційної скарги у частині неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень ст. 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», ст. ст. 218, 233 ГК України  та ст. ст. 551, 614 ЦК України, а також необхідності надання правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норми права, то Верховний Суд зазначає таке.
Зі змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України  вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України. Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України  визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535 ЦК України  грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Аналіз положень ст. 614 ЦК України  дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України  покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини.
Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.
Така правова позиція щодо застосування ст. 614 ЦК України  висловлена Верховними Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі    №6-170цс12.
Однак, як вказано вище, відповідні посилання ДП «Гарантований покупець» не знайшли свого підтвердження.
Крім того, у судовому засіданні 19.07.2021 ДП «Гарантований покупець» звернулось до апеляційного господарського суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки та 3% річних, у якому просило зменшити розмір пені, штрафу та 3% річних до 1 грн.
У поданому клопотанні ДП «Гарантований покупець» просить застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення як розміру штрафних санкцій, так і 3% річних та інфляційних втрат, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у його задоволенні з підстав, які наведені вище під час перевірки правомірності відмови у задоволенні відповідного клопотання місцевим господарським судом.
Щодо посилань ДП «Гарантований покупець» на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини у цій справі та у справі, що розглядається, не є подібними.

Щодо витрат на професійна правничу допомогу.
У поданій у листопаді 2020 позовній заяві КТ «ПП «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» просило, серед іншого, стягнути з ДП «Гарантований покупець» понесені судові витрати.
За текстом позовної заяви КТ «ПП «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно очікує понести в зв`язку з розглядом цього позову, складає 61  500,00 грн (складається з 40  449,59 грн судового збору за подання позовної заяви, 16  000,00 грн - суми витрат на професійну правничу допомогу (вартість підготовки позовної заяви та участь адвоката у 3 можливих судових засіданнях), а також 5  000,00 грн - приблизного розміру витрат на відрядження представника до місця розгляду справи). Також позивач вказав, що остаточний розрахунок та докази понесених витрат у зв`язку з розглядом справи буде подано до суду в строк, передбачений ст. 129 ГПК України.
29.03.2021 позивач направив до Господарського суду міста Києва заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яка надійшла до місцевого господарського суду 31.03.2021.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 розгляд заяви КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро і компанія" призначено на 22.04.2021.
06.04.2021 ДП "Гарантований покупець"   направило до Господарського суду міста Києва заперечення на заяву КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро і компанія" (далі йшло до місцевого господарського суду 08.04.2021), у якому просило суд відмовити у покладенні на нього витрат на правничу допомогу, заявлених в заяві позивача у повному обсязі, а в разі задоволенні заяви зменшити розмір компенсації витрат до 1 грн.
ДП «Гарантований покупець» у поданому запереченні на заяву КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро і компанія" зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку вартості витрат по кожній із вищезазначених категорій, що унеможливлює визначення реальних витрат на правничу допомогу позивача, у подібних відносинах відсутня судова практика Верховного Суду, матеріали справи не містять заяв та клопотань, що, у свою чергу, не потребує значних витрат часу та не є правничою допомогою, канцелярські та абонентські витрати на телекомунікаціні засоби також не є витратами на правничу допомогу, а тому не підлягають стягненню з відповідача, при цьому розмір гонорару та вартість витрат для участі в судовому засіданні є надмірними та не відповідають критеріям дійсної необхідності їх понесення та розумності їх розміру.
Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом першої інстанції, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано докази:
- Договір про надання професійної правової допомоги №37 від 26.10.2020;
- Договір передоручення від 26.10.2020;
- Рахунок №75 від 26.10.2020 на суму 10  000,00 грн;
- Акт №75 від 25.03.2021 на суму 10  000,00 грн грн;
- Платіжне доручення №2040 від 06.11.2020 на суму 10  000,00 грн;
- Рахунок №1 від 11.01.2021 на суму 2164,17 грн;
- Акт №1 від 11.01.2021 на суму 2164,17 грн;
- Посадкові документи від 30.12.2020;
- Платіжне доручення №2113 від 13.01.2021 на суму 2164,17 грн;
- Рахунок №12 від 25.02.2021 на суму 3617,68 грн;
- Акт №12 від 25.02.2021 на суму 3617,68 грн;
- Посадкові документи від 08.02.2021;
- Платіжне доручення №2193 від 11.03.2021 на суму 3617,68 грн;
- Рахунок №20 від 25.02.2021 на суму 1830,88 грн;
- Акт №20 від 25.03.2021 на суму 1830, 88 грн;
- Посадковий документ від 19.03.2021;
- Платіжне доручення №2212 від 26.03.2021 на суму 1830,88 грн;
- Ордер серії ВЕ №1035045.
З наданих доказів встановлено, що 26.10.2020 АО "Канон" в особі керуючого партнера - Жука Юрія Валерійовича (адвокатське об`єднання) та КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро" і компанія" (як клієнт) уклали договір №37 (далі - договір), за п. 1.1 якого клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Адвокатське об`єднання має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою адвокатське об`єднання укладає окремий договір. У випадку покладення частини своїх зобов`язань на іншу особу адвокатське об`єднання залишається відповідальним у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов даного договору (п. 2.3 договору).
Згідно з п. 3.1.4 договору клієнт прийняв на себе обов`язок відшкодувати витрати, понесені адвокатським об`єднанням під час виконання останнім доручення клієнта, такі як: сплата судового збору, передбачена Законом України "Про судовий збір", оплата експертних послуг, транспортних відрядних тощо, відповідно до наданих квитанцій та рахунків.
Клієнт зобов`язується прийняти виконану адвокатським об`єднанням роботу та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному договорі (п. 3.1.5 договору).
Вартість надання правової допомоги адвокатським об`єднанням становить 10  000,00 грн, до яких входить: дослідження документації (доказової бази), наданої клієнтом; дослідження практики Верховного Суду в подібних відносинах; складання та формування позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань, заяв та направлення їх учасникам справи та суду; підготовка консультацій щодо стану розгляду справи для клієнта; оплата послуг помічника адвоката; канцелярські витрати; абонентські витрати на телекомунікаційні засоби (п. 4.1 договору).
Згідно з п. 4.2 договору клієнт додатково сплачує 1  500,00 грн за кожне судове засідання, в яких адвокатське об`єднання (адвокат) бере участь для представництва інтересів клієнта, а також відшкодовує адвокатському об`єднанню вартість проїзду адвоката до місця розгляду справи - м. Київ та вартість проживання.
Згідно з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) АО «Канон» при розгляді Господарським судом міста Києва справи № 910/17394/20 за договором про надання правової допомоги № 37 від 26.10.2020, ціна договору, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську тільність», складається з погодинного гонорару. Загальний розмір гонорару у даній справі становить 17 612,73 грн гривень (з урахуванням покриття клієнтом витрат на проїзд адвоката до місцезнаходження суду), і включає наступне:
-          дослідження документації (доказової бази) наданої Клієнтом;
-          дослідження практики Верховного Суду в подібних правовідносинах;
-          складення та формування позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань, заяв та направлення їх учасникам справи та суду;
-          підготовка консультацій щодо стану розгляду справи для Клієнта;
-          складення та формування позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань, заяв та направлення їх учасникам справи та суду;
-          підготовка консультацій щодо стану розгляду справи для Клієнта;
-          оплата послуг помічника адвоката;
-          канцелярські витрати;
-          проїзд до місцезнаходження суду для участі в судових засіданнях;
-          участь в судових засіданнях;
-          абонентські витрати на телекомунікаційні засоби.
Всього витрат, понесених позивачем на послуги правової допомоги в Господарському суді міста Києва, - 17 612,73 грн.
Сторони за договором про надання правової допомоги підписали акти № 75 від 25.03.2021 на суму 10  000,00 грн, №1 від 11.01.2021 на суму 2164,17 грн, №12 від 25.02.2021 на суму 3617,68 грн, №20 від 25.03.2021 на суму 1830, 88 грн
Адвокатським об`єднанням виставлено рахунки на оплату: №75 від 26.10.2020 на суму 10  000,00 грн, №1 від 11.01.2021 на суму 2164,17 грн, №12 від 25.02.2021 на суму 3617,68 грн, №20 від 25.02.2021 на суму 1830,88 грн.
КТ "ПП "В.А.Т. Компанія "Дніпро" оплатило надані послуги відповідними платіжними дорученнями, зокрема: платіжне доручення №2040 від 06.11.2020 на суму 10  000,00 грн; платіжне доручення №2113 від 13.01.2021 на суму 2164,17 грн, №2193 від 11.03.2021 на суму 3617,68 грн, №2212 від 26.03.2021 на суму 1830,88 грн.
Наведеним підтверджується, що позивачем фактично понесено витрати за послуги професійної правничої допомоги у розмірі 17 612,73 грн.
Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України  кожен має право на професійну правничу допомогу.
За п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За визначенням п. 9 ч. 1 ст. 1 названого Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За ч. 1 ст. 124 ГПК України  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частини 2 та 3 ст. 126 ГПК України  передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як встановлено вище, КТ «ПП «В.А.Т. Компанія «Дніпро» і компанія» дотрималось встановленого чинним процесуальним законодавством порядку та згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України з позовною заявою надало суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. 
29.03.2021 позивач направив до Господарського суду міста Києва заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат з доказами на підтвердження розміру понесених ним судових витрат.
За ч. 1 ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі висловленою в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Частина 4 ст. 126 ГПК України  передбачає, що    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За частиною 5 ст. 129 ГПК України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які  мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України  можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 ГПК України.
З огляду на наведене, враховуючи норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо покладення судових витрат на відповідача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду, який не враховує доводи відповідача щодо ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку вартості витрат по кожній із визначених п. 4.1 договору послуг, оскільки даним пунктом погоджена фіксована вартість надання правової допомоги за договором у розмірі 10  000,00 грн.
Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача а отже є визначеним (аналогічна за змістом правова позиція викладена   у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18). 
При цьому господарським судом першої інстанції враховано, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17 та становить 0, 0065% від ціни позову   у даній справі.
Наведеним також спростовуються послання апеляційної скарги на те, що місцевим господарським судом не було обґрунтовано, за яких підстав були відхилені доводи ДП «Гарантований покупець» щодо завищеності на неспівмірності стягнутих з відповідача витрат на правничу допомогу.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач повинен був подати докази на підтвердження понесених ним витрат не пізніше 29.03.2021, в той час такі докази були подані після спливу зазначеного строку, а саме 31.03.2021, у зв`язку з чим заява позивача мала бути залишена без розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що така заява була подана позивачем саме 29.03.2021, але надійшла до місцевого господарського суду 31.03.2021, а тому такі доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріалами справи.
При цьому зазначені послуги, так само як і інші послуги і витрати, проти відшкодування вартості яких заперечує ДП «Гарантований покупець», обумовлені договором про надання правової допомоги (п. 4.1 договору) та входять до складу послуг, оплата вартості яких передбачена у фіксованому розмірі гонорару.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу вартості участі в судовому засіданні представника, колегія суддів апеляційної інстанції звертається до судової практики Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Крім того, Верховний Суд у наведеній постанові наголосив, що рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 № 17, яким установлено рекомендовану (мінімальну) ставку адвокатського гонорару за годину роботи, за юридичною природою має рекомендаційний характер, тому суд може лише взяти його до уваги, однак це рішення не є обов`язковим для застосування, оскільки суд визначає орієнтовну вартість послуг адвоката з урахуванням конкретних обставин справи, його кваліфікації та досвіду, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду у цій справі є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційних скарг відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг витрати за подання апеляційних скарг у відповідності до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/17394/20 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20 залишити без змін.
Поновити дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/17394/20.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.09.2021.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                В.А. Корсак