ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року 
м. Київ
справа №580/1954/20
адміністративне провадження №К/9901/3985/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Калашнікової О.В., Мартинюк Н.М.,  

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 580/1954/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя Мєзєнцев Є.І., судді Земляна Г.В., Кузьмишина О.М.),  

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просив:
1.1.          Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020 № 1236 про притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції; 
1.2.          поновити його на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 15 травня 2020 року;
1.3.           зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 травня 2020 року по день ухвалення рішення у справі.
1.4.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на його думку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади є незаконним, а наказ від 15.05.2020 таким, що прийнятий відповідачем передчасно та без дотримання вимог законодавства, оскільки відповідачем порушено встановлений законом порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, чим порушені його права на працю та доступ до публічної служби. Тому з метою відновлення порушених прав внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивач повинен бути поновлений на займаній раніше посаді з дня, наступного за днем звільнення зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.1.          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
2.2.          Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020 № 1236 про притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. 
2.3.          У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
2.4.          Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що висновок службового розслідування стосовно позивача не містить пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи, не містить відомостей, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень. Водночас, судом першої інстанції зроблено висновок щодо відсутності обґрунтованих висновків про підтвердження факту порушення позивачем службової дисципліни та неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків, а тому притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади є неправомірним.
3.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
3.1.          Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що протилежний висновок суду першої інстанції суперечить правовому регулюванню спірних правовідносин та встановленим фактичним обставинам справи. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок службового розслідування містить пояснення безпосереднього керівника позивача та затверджений начальником ГУНП в Черкаській області. Суд звернув увагу, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а тому адміністративний суд під час розгляду справи повинен оцінити встановлену суб`єктом владних повноважень кваліфіковану поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
ІІІ. Касаційне оскарження
4.          Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
4.1.          Підставою звернення з касаційною скаргою позивач зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
4.2.          На обґрунтування підстав оскарження зазначає про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне рішення суду першої інстанції.
4.3.          Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального законодавства, оскільки розглянув справу без повідомлення позивача про апеляційний розгляд, а також без повідомлення останнього про надходження апеляційної скарги та про відкриття апеляційного провадження, без надсилання позивачу чи його представнику копії апеляційної скарги. На його думку, оскаржуване судове рішення не містить мотивів прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем, які були конкретними, доречними та важливими, чим порушено його право на справедливий судовий розгляд. 
4.4.          Також скаржник звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції помилково вказав, що висновок службового розслідування містить пояснення безпосереднього керівника позивача та затверджений начальником ГУНП в Черкаській області, оскільки вказаний факт не відповідає дійсності, бо його безпосереднім керівником є начальник ГУНП в Черкаській області, пояснення якого у матеріалах службового розслідування відсутні і затвердження ним висновку службового розслідування не може вважатися наданням ним пояснень. 
4.5.          Крім цього, на думку скаржника, не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи твердження суду апеляційної інстанції про те, що дії позивача мають ознаки дисциплінарного проступку, яке виявилось у відмові назвати своє прізвище, посаду та спеціальне звання, а також невжитті превентивних заходів та заходів примусу для припинення порушення публічної безпеки і порядку ОСОБА_2 . 
4.6.          Наголошує, що службове розслідування стосовно нього фактично зводилось до висвітлення фактів вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень за статтями 173, 178 та 182 КУпАП. На час розгляду справи судом апеляційної інстанції у судовому порядку вже було встановлено, що дії останнього не мають ознак адміністративних правопорушень, а затримання ОСОБА_3 за статтею 262 КУпАП відбулося в ході адміністративного провадження за статтею 173 КУпАП. Отже, дії останнього не мали ознак адміністративного правопорушення, а дії працівників поліції, які склали стосовно нього протоколи про адміністративні правопорушення, застосували спецзасоби (кайданки) і винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, є незаконними.
4.7.          За вказаних обставин скаржник вважає, що його дії необхідно розцінювати виключно як намагання припинити протиправні дії працівників патрульної поліції та недопущення порушення ними конституційних прав та інтересів ОСОБА_2 . Підкреслює, що такі його намагання носили виключно вербальний характер, не мали ознак фізичної протидії і підпадають під ознаки крайньої необхідності та узгоджуються з нормами Закону України «Про національну поліцію».
4.8.          З огляду на це позивач вказує на хибність висновку суду апеляційної інстанції про те, що його дії у спірних правовідносинах призвели до встановлення негативної суспільної думки населення стосовно органів правопорядку. Також вважає висновок службового розслідування таким, що не відповідає дійсності.
4.9.          Крім цього, зазначає про порушення свого права під час службового розслідування на надання пояснень та скористатися допомогою правозахисника, оскільки службове розслідування проведене та завершене в період його відсутності на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
4.10.          З огляду на наведене вважає, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на ці обставини, у зв`язку з чим не виконав обов`язок щодо справедливого та всебічного дослідження доказів з наданням кожній із сторін рівних можливостей для доведення своїх аргументів.
4.11.          Всі описані обставини, на думку позивача, свідчать про безпідставне скасування судом апеляційної інстанції законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції та свідчить про необхідність скасування його рішення судом касаційної інстанції.
5.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, за змістом якого висловив свої доводи, якими заперечив проти висловлених у скарзі обґрунтувань щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Крім іншого вказав про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами встановленого процесуальним законом строку.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
6.          Позивач з 01.09.2003 року проходив службу в органах міліції та Національної поліції України, а з 05.08.2019 року займав посаду начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
7.          01.05.2020 близько 02:18 до відділу служби « 102» УОАЗОР ГУНП надійшло повідомлення гр. ОСОБА_4 про те, що 01.05.2020 о 02:17 год за адресою АДРЕСА_1 , дві невідомі особи в стані алкогольного сп`яніння кинули порожню пляшку та розбили на балконі віконне скло заявниці. Ці особи наразі перебувають на дитячому майданчику перед будинком.
8.          За фактом цієї події стосовно ОСОБА_2 складено протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 178, статтею 173 та статтею185 КУпАП, за не виконання ним законних вимог поліцейських, останнього відповідно до пункту 1 частини другої статті 262 КУпАП затримано та доставлено до Черкаського відділу поліції для складання адміністративних матеріалів.
9.          Близько 03:00 години 01.05.2020  до Черкаського відділу поліції прибув підполковник поліції ОСОБА_1 .
10.          На підставі рапорту начальника УКЗ ГУНП підполковника поліції Давиденка І.А. від 01.05.2020 № 331рп/12/і/01-2020 розпочато службове розслідування щодо вчинення 01.05.2020 начальником Золотоніського відділу поліції ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку
11.          Зі змісту висновку Головного управління від 15.05.2020, складеного за результатами цього службового розслідування, встановлено, що відповідач вважає такими, що містять склад дисциплінарного проступку дії позивача, які виразились у не названні свого прізвища, посади та спеціального звання, не вжиття жодних превентивних заходів та заходів примусу для припинення порушення публічної безпеки і порядку ОСОБА_2 . Крім того, за висновком службового розслідування, позивач не контролював свою поведінку, почуття та емоції, поводив себе не стримано, зверхньо, зухвало та висловлювався на адресу поліцейських нецензурною лайкою, намагаючись при цьому переконати поліцейських в тому, що ОСОБА_2 жодного адміністративного правопорушення не вчиняв.
12.          При цьому за результатами проведеного службового розслідування за фактом вчинення начальником Золотоніського відділу поліції ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 дій, які мають ознаки дисциплінарного проступку, встановлено, що позивач у межах вказаної події повідомив, що є начальником Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та здійснював вплив на поліцейських з метою уникнення від адміністративної відповідальності свого знайомого ОСОБА_2 , а саме з недотриманням норм професійної етики, не контролюючи свою поведінку та емоції, з використанням ненормативної лексики висловлював свою неповагу до поліцейських УПП, при цьому погрожував останнім фізичною розправою.
13.          За результатами вказаного розслідування відповідачем складено висновок від 15.05.2020.
14.          У вказаному висновку дисциплінарна комісія відповідача дійшла висновку, що службове розслідування за рапортом начальника УКЗ ГУНП підполковника поліції Давиденко І.А. від 01.05.2020 № 331рп/12/і/01-2020 щодо вчинення 01.05.2020 начальником Золотоніського відділу поліції ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку слід закінчити.
15.          За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 2, статті 3, частини першої статті 6, частини п`ятої статті 7, частини першої статті 8, частини першої статті 12, пунктів 1, 2 частини першої, частини третьої статті 18, пунктів 1-3, 10 частини першої статті 23, частин 2, 3 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію», статті 38 та статті 39 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1-3, 6, 7, 11, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1, 2, 6-8, 10 частини одинадцятої та частини другої абзацу 2 розділу ІІ, абзаців 1, 2 частини другої та частини третьої, четвертої розділу IV, абзацу 2 частини четвертої розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги поліцейського начальника Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.
16.          Наказом ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020 року № 1236 відповідно до статтей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 2, статті 3, частини першої статті 6, частини п`ятої статті 7, частини першої статті 8, частини першої статті 12, пунктів 1, 2 частини першої, частини третьої статті 18, пунктів 1-3, 10 частини першої статті 23, частин 2, 3 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію», статті 38 та статті 39 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1-3, 6, 7, 11, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1, 2, 6-8, 10 частини одинадцятої та частини другої абзацу 2 розділу ІІ, абзаців 1, 2 частини другої та частини третьої, четвертої розділу IV, абзацу 2 частини четвертої розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги поліцейського начальника Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
17.          Вважаючи притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконним, а наказ від 15.05.2020 таким, що прийнятий відповідачем передчасно та без дотримання вимог законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
18.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
20.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
22.          Згідно із пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. 
23.          Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
24.          Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
25.          Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
26.          Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
27.          Відповідно до пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;
5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;
6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;
8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;
9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;
10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;
11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;
12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;
13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
28.          Забороняється втручання в службову діяльність поліцейських особами, які не є їхніми прямими керівниками, крім випадків, визначених Конституцією та законами України (пункт 5 статті 2 Дисциплінарного статуту).
29.          Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
30.          За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
31.          Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
32.          Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
33.          Відповідно до частин 1, 2 та пунктів 6, 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
34.          Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
35.          До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
36.          Відповідно до частини 1 статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
37.          Частинами 3, 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
38.          У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
39.          Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
40.          Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179 затверджено «Правила етичної поведінки поліцейських» (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
41.          Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
42.          Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.
43.          Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.
44.          Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.
45.          Відповідно до пункту 4 Розділу IV Правил керівник органу (підрозділу) поліції не має права використовувати службове становище в особистих інтересах або інтересах третіх осіб.
VI. Позиція Верховного Суду          
46.          Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
47.          Отже, перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
48.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
48.1.          Підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі стало посилання позивача на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
49.           Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв?язку із тим, що, на думку позивача, до нього без наявних правових підстав застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
50.          Наказ про застосування до нього цього стягнення позивач вважає протиправним, оскільки за наслідками службового розслідування відповідач не дійшов обгрунтованих висновків про підтвердження факту порушення позивачем службової дисципліни та неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків, а тому відсутні підстави застосування до нього будь-якого виду стягнення, в тому числі і найсуворішого.
51.          Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також вирішуючи питання щодо правильності їх застосування судом апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає таке. 
52.          Перед усім Верховний Суд враховує те, що з огляду на зміст касаційної скарги, перегляду в касаційному порядку підлягає рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування судового рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні вимог позивача щодо скасування наказу від 15.05.2020 року № 1236.
53.          З аналізу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту висновується, що підставою для дисциплінарної відповідальності поліцейського є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституцій законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.
54.          Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
55.          Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
56.          Водночас, адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
57.          При цьому суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.
58.          Верховний Суд акцентує увагу, що саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
59.          Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
-          чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
-          чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
-          чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
-          чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
60.          Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.
61.          Суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами службового розслідування відповідач прийняв наказ про звільнення позивача із займаної посади, який є предметом спору у цій адміністративній справі і якому суд зобов`язаний надати належну оцінку, у тому числі в контексті матеріалів службового розслідування.
62.          Разом з тим, оцінюючи висновки службового розслідування та прийнятий на їх підставі наказ, яким позивача звільнено з посади, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість.
63.          Такий висновок суд першої інстанції мотивував тим, що розслідування у спірних правовідносинах зводилось до висвітлення фактів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, про що складені відповідні протоколи, за якими судом закрито провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень.
64.          Крім того, суд першої інстанції вказав, що висновок службового розслідування стосовно позивача не містить пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи, не містить відомостей, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень. Також відповідач не обґрунтував необхідності застосування до позивача виключно крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції.
65.          На противагу цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що суд під час розгляду справи повинен оцінити встановлену суб`єктом владних повноважень кваліфіковану поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. При цьому суд апеляційної інстанції врахував встановлені розслідуванням обставини про те, що позивач здійснював вплив на поліцейських з метою уникнення від адміністративної відповідальності свого знайомого ОСОБА_2 з недотриманням норм професійної етики, не контролював свою поведінку та емоції, використовував ненормативну лексику і висловлював свою неповагу до поліцейських УПП, при цьому погрожував останнім фізичною розправою.
66.          З огляду на це, а також ту обставину, що вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які відповідно до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів, суд апеляційної інстанції визнав доведеною вину позивача у вчиненні проступку, за який до нього застосовано спірне стягнення.
67.          Переглядаючи рішення суду апеляційної інстанції та перевіряючи правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд враховує таке.
68.          Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції виходив з того, що службовим розслідуванням встановлено факт порушення позивачем вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 2, статті 3, частини першої статті б, частини п`ятої статті 7, частини першої статті 8, частини першої статті 12, пунктів 1,2 частини першої, частини третьої статті 18, пунктів 1-3, 10 частини першої статті 23, частин 2, 3 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію», статті 38 та статті 39 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1-3, б, 7, 11, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацами 1, 2, 6-8, 10 частини одинадцятої та абзацом 2 частини другої розділу II абзаців 1, 2 частини другої та частин 3,4 розділу IV, абзацу 2 частини четвертої розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги поліцейського та скоєння ним дисциплінарного проступку, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні ним службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, які суперечать інтересам законності, компроментують звання поліцейського.
69.          Водночас, позивач заперечує факт порушення ним службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги поліцейського та скоєння дисциплінарного проступку і вказує на процедурні порушення, допущені під час службового розслідування.
70.          Аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є порушення дисципліни та чи є воно грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
71.          Верховний Суд наголошує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
72.          Суд апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановив, що висновок службового розслідування містить пояснення безпосереднього керівника позивача та затверджений начальником ГУНП в Черкаській області.
73.          Водночас, за результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції зауважив, що вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
74.          Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що за фактом вчинення позивачем дій, які мають ознаки дисциплінарного стягнення, яке виявилося у відмові назвати своє прізвище, посаду та спеціальне звання, а також не вжиття жодних превентивних заходів та заходів примусу для припинення порушення публічної безпеки і порядку ОСОБА_2 , відповідачем проведено службове розслідування. 
75.          Крім іншого, суд апеляційної інстанції врахував, що за висновком службового розслідування встановлено, що позивач не контролював свою поведінку, почуття та емоції, поводив себе не стримано, зверхньо, зухвало та висловлювався на адресу поліцейських нецензурною лайкою, намагаючись при цьому переконати поліцейських в тому, що ОСОБА_2 жодного адміністративного правопорушення не вчинено.
76.          Також суд апеляційної інстанції дослідив та надав правову оцінку встановленим під час службового розслідування обставинам щодо того, що за вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 178, ст. 173 та ст. 185 КУпАП, та не виконання ним законних вимог поліцейських, останнього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 262 КУпАП затримано та доставлено до Черкаського відділу поліції для складання адміністративних матеріалів.
77.          В подальшому, близько 03:00 год. до Черкаського відділу поліції прибув підполковник поліції ОСОБА_1 , який повідомив, що є начальником Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та здійснював вплив на поліцейських з метою уникнення від адміністративної відповідальності свого знайомого ОСОБА_2 , а саме: з недотриманням норм професійної етики, не контролюючи свою поведінку та емоції, з використанням ненормативної лексики висловлював свою неповагу до поліцейських УПП, при цьому погрожував останнім фізичною розправою.
78.          Вказані факти підтверджуються висновками службового розслідування, наявними у матеріалах справи поясненнями поліцейських, відповідними рапортами, відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських та відеокамер Черкаського відділу поліції, які свідчать, що така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції.
79.          Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вчинення таких дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які відповідно до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.
80.          З урахуванням наведених обставин Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про підтвердження належними та допустимими доказами, в установленому законодавством порядку вчинення позивачем порушень, за які до нього спірним наказом застосовано дисциплінарне стягнення.
81.           При цьому Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у спірних правовідносинах.
82.          З цих же підстав Верховний Суд зазначає про безпідставність аналогічних доводів касаційної скарги.
83.          Враховуючи встановлені обставини, Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для скасування спірного наказу. Решта вимог позову не підлягають задоволенню як похідні від означеної вимоги.
VIІ. Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
84.          Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та не спростовують висновки суду апеляційної інстанції по суті справи, а тому не приймаються Судом як належні.
85.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду  апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судовому рішенні повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
86.          Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
87.          Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
88.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
89.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
90.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року залишити без задоволення.
2.          Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             О. А. Губська

Судді                                                                                                          О.В. Калашнікова

                                                                                                        Н.М. Мартинюк