УХВАЛА
 
02 липня 2021 року
м. Київ
справа № 454/2147/18
провадження № 61-7244св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Великомостівська міська рада,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - прокуратура Львівської області,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  позовом ОСОБА_1 до Великомостівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво за касаційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Львівського апеляційного суду від 16  березня 2020 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремета Н. О., Цяцяка Р. П.,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Великомостівської міської ради та просив визнати за ним право власності на  самочинне будівництво - нежитлове приміщення (магазину) загальною площею 36, 6 кв. м та навісу площею 13, 3 кв. м  по АДРЕСА_1 .
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 серпня 2018  рокупозов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1  право влансті на самочинне будівництво, а саме: нежитлове приміщення (магазину) загальною площею 36, 6 кв. мта навісу 13, 3 кв. м по     АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, прокуратура Львівської області, яка не брала участі в справі, оскаржила його в апеляційному порядку.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі й витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
02 червня 2020 року справа № 454/2147/18 надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в  порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів. 
Керуючись статтями 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом  ОСОБА_1 до Великомостівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 рокупризначити до судового розгляду колегією у  складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            І. О. Дундар
                                                                                                            Є. В. Краснощоков