ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
4 серпня 2021 року 
м. Харків
справа № 645/2675/17
провадження № 22-ц/818/1027/21 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 
особа, дії якої оскаржуються – головний державний виконавець Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик Віталій Олександрович, 
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркур`єр» в особі філії «Харківська»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Шарка О.П., 
УСТАНОВИВ: 
18.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою (т.1 а.с. 162-165), після уточнення вимог якої у вересні 2020 року (т.3 а.с. 17-24) просив:
1. скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі Другий Приморський ВДВС) Перчик Віталія Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019 у виконавчому провадженні (надалі ВП) № 55963994;
2. зобов`язати Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС вчинити по ВП № 55963994 виконавчі дії по розшуку, виявленню грошових коштів, майна, дебіторської заборгованості боржника – товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур`єр» (надалі ТОВ), включаючи дебіторську заборгованість боржника, що виникла на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 в адміністративній справі № 815/3479/17 про стягнення на користь ТОВ з ГУ ДФС в Одеській області, державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси ГУ ДВС в Одеській області судового збору, та звернути на них стягнення в порядку визначеному законом;
3. зобов`язати державного виконавця Другого Приморського ВДВС на підставі п.21 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» перевірити наявність і розмір дебіторської заборгованості боржника – ТОВ у вигляді грошових коштів, перерахованих боржником зі свого банківського рахунку в банку «Південний» № НОМЕР_1 на користь третіх осіб після винесення 22 березня 2018 року державним виконавцем постанови про арешт грошових коштів боржника і звернути на неї стягнення в порядку ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження»; 
4. визнати неправомірним невинесення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС 12 березня 2018 року під час відкриття ВП №55963994 постанови про арешт грошових коштів та майна боржника – ТОВ;
5. визнати не направлення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Гуровому І.А. копії постанови від 22 березня 2018 року про арешт грошових коштів на банківських рахунках боржника ТОВ «Укркур`єр» неправомірним;
6. визнати не направлення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Акціонерному банку «Південний» копії винесеної постанови від 22 березня 2018 року про накладення арешту на банківський рахунок боржника ТОВ в Акціонерному банку «Південний» № НОМЕР_2 в день її винесення неправомірним;
7. визнати не розподілення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС стягнених 7 травня 2018 року з боржника ТОВ 122, 47 грн. і не повернення в першу чергу сплаченого 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 авансового внеску на організацію і проведення виконавчих дій у розмірі 100 грн. 30 коп. неправомірними; 
8. визнати не звернення Головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС за інформацією про дебіторську заборгованість боржника - ТОВ до органів доходів і зборів – Державної фіскальної служби неправомірними;
9. визнати неправомірним невиконання головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС вимог ч.2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» відносно прийняття всіх можливих заходів для розшуку боржника ТОВ;
10. визнати не залучення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС понятих при виході 26 червня 2019 року за адресою місця реєстрації боржника - ТОВ неправомірним;
11. визнати неправомірним зазначення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС у постанові від 26.06.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу неправдивих відомостей про те, що внаслідок проведених державним виконавцем заходів примусового виконання майно боржника ТОВ, на яке може бути звернене стягнення, не знайдено з підстав того, що 7 травня 2018 року з боржника ТОВ на користь ОСОБА_1 було стягнуто 122 грн 47 коп.; 
12. визнати не складення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС акту про наявність обставин, на підставі яких було винесено постанову від 26 червня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, неправомірним, порушенням вимог ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
13. визнати не передачу Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС на пошту для пересилки на адресу стягувача ОСОБА_1 копії винесеної ним постанови від 26.06.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного робочого дня з дня його винесення – неправомірним; 
14. визнати неправомірним невиконання Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС вимог ч.3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», п.1 Розділу ІХ Контроль за строками виконання виконавчих дій «Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» відносно пересилання не пізніше наступного дня з часу винесення 22 березня 2018 року постанови про арешт грошових коштів на рахунку боржника – ТОВ в Акціонерному банку «Південний» № НОМЕР_2 платіжної вимоги про примусове списання грошових коштів з зазначенням рахунку;
15. визнати неправомірним невнесення Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС по ВП №55963994 постанови про арешт грошових коштів боржника – ТОВ не пізніше наступного робочого дня виявлення банківських рахунків боржника.
В обґрунтування скарги зазначав, що 12 березня 2018 року Головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Перчиком В.О. була винесена постанова про відкриття ВП №55963994 на підставі виконавчого листа № 645/2675/17 від 7 грудня 2017 року про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 5015 грн. З метою здійснення виконавчих дій державний виконавець Другого Приморського ВДВС направив до Державної фіскальної служби України запит №37368765 від 12.03.2018 про номери рахунків, відкритих юридичній особі з кодом ЄДРПОУ 36344137 (ТОВ). Відповідь №1035362751 на вказаний запит була отримана державним виконавцем 13.03.2018. І з неї вбачалося, що ТОВ має такі відкриті рахунки: Акціонерний банк «Південний» НОМЕР_3 , казначейство України 37518000133052 UAH, Акціонерний банк «Південний» № НОМЕР_4 , АТ «УкрСиббанк» НОМЕР_5 , АТ «УкрСиббанк» НОМЕР_6 . В порушення вимог закону, які вимагали від державного виконавця накласти арешт на грошові кошти та майно боржника не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про рахунки боржника, постанова про арешт коштів боржника була винесена головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС лише 22.03.2018. Винесення зазначеної постанови 22.03.2018 є незаконним також і тому, що така постанова мала бути винесена під час відкриття виконавчого провадження. Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець також мав винести постанову про накладення арешту на майно боржника. І невинесення також постанови є протиправним. 
Більш того державний виконавець в порушення вимог закону запізно направив на адресу АБ «Південний» постанову про накладення арешту на кошти боржника від 22.03.2018, у зв`язку з чим банк пізно її отримав, пізно наклав арешт. Як убачається з наданих банком виписок з рахунку ТОВ у період з 19.03.2020 по 29.03.2018 з коштів боржника було перераховано третім особам 5208 грн 91, які могли б бути в цей час перераховані на користь ОСОБА_1 , й рішення суду на його користь було б виконане майже на 90 відсотків. 
Протиправність дій державного виконавця Другого Приморського ВДВС під час виконання ВП № 55963994 виявилася також у тому, що постанова про накладення арешту на кошти боржника від 22.03.2018 на адресу ОСОБА_1 не направлялася, платіжна вимога була направлена банку запізно, до того ж з зазначенням неправильних реквізитів, що унеможливило виконання вказаної вимоги. 
Державний виконавець при виконанні ВП № 55963994 також не врахував, що ОСОБА_1 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження надав квитанцію про сплату ним авансового платежу на суму 100 грн 30 коп. Державний виконавець не врахував зазначений авансовий платіж, заяву ОСОБА_1 від 28.02.2018, не перерозподілив перераховані ТОВ у ВП № 55963994 122 грн 47 коп., зараховані на рахунок виконавчої служби.
Державний виконавець також протиправно виніс у ВП № 55963994 постанову від 26.06.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу. Оскільки кошти у розмірі 122 грн 47 коп. від боржника на користь стягувача ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок виконавчої служби надійшли, у державного виконавця не було підстав повертати виконавчий документ з підстави не знаходження майна боржника. До винесення зазначеної постанови державний виконавець не склав акт про наявність обставин для повернення виконавчого документу стягувачу, не здійснив розшук боржника, не вказав обсяг використання суми авансового платежу. Державний виконавець також не отримав балансу боржника, тобто не перевірив майновий стан боржника. Боржник ТОВ не надав державному виконавцю декларацію про доходи, а державний виконавець не застосував у зв`язку з цим до боржника відповідні санкції. Державний виконавець не звернувся з заявою про наявність у ТОВ дебіторської заборгованості, хоча існує рішення суду про стягнення на користь ТОВ коштів, за рахунок яких можливо було б виконати рішення суду про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 . Постанова про повернення виконавчого документу від 26.06.2019 подана на пошту 02.07.2019, тобто з порушенням строку, надіслана простою поштою без зворотнього повідомлення, що є порушенням закону. Супровідний лист, разом з яким надіслана постанова, не містить реєстраційного індексу, що є порушенням закону. В постанові державним виконавцем не роз`яснений порядок повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, не вказана дата, підстава повернення виконавчого листа, положення закону, на підставі якого виконавчий документ повертається стягувачу. 
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019. Скасовано постанову головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019 у ВП № 55963994 при примусовому виконанні рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення грошової суми 5015 гривень з ТОВ на користь ОСОБА_1 . Зобов`язано головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. поновити порушене право заявника ОСОБА_1 для своєчасного і належного виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по ВП № 55963994 про примусове стягнення з ТОВ грошових коштів на користь ОСОБА_1 . В задоволенні інших вимог скарги відмовлено (т. 3 а.с. 67-75). 
Ухвала мотивована тим, що держаним виконавцем Другого Приморського ВДВС був порушений строк накладення арешту на майно (кошти) боржника – ТОВ, порушений строк направлення платіжних вимог банкам, що призвело до неможливості виконання судового рішення у ВП № 55963994. Тому постанова державного виконавця від 26.06.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню. У задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. У винесенні окремих ухвал відносно Другого Приморського ВДВС та АБ «Південний» відмовлено внаслідок недоведеності скаржником наявності підстав для винесення таких ухвал. 
В апеляційній скарзі Другий Приморський ВДВС просить скасувати ухвалу суду від 19.10.2020 в частині задоволення вимог скарги ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені скарги в повному обсязі. Посилається на її незаконність, необґрунтованість, прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права (т.3 а.с. 81-89).
Апеляційна скарга мотивована тим, що в силу вимог закону негайне накладення арешту на рахунки боржника одразу після відкриття провадження можливе лише за умови, що стягувач, звертаючись до виконавчої служби, зазначає ці рахунки. ОСОБА_1 рахунків ТОВ при зверненні до Другого Приморського ВДВС не вказав, тому одразу після відкриття виконавчого провадження державний виконавець направив запити до відповідних служб. Після отримання відповіді на запити, державним виконавцем була винесена постанова від 22.03.2020 про накладення арешту на рахунки боржника. Ухвалюючи оскаржуване рішення та обґрунтовуючи його порушення державним виконавцем строків під час винесення постанови про арешт коштів боржника, суд першої інстанції не взяв до уваги приписи ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцем не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. 
При направленні АТ «УкрСиббанк» та АБ «Південний» платіжних вимог державний виконавець вимоги закону не порушив, оскільки спочатку направив їх до Головного управління ДКСУ в Одеській області, що й було виконано. Потім платіжні вимоги були направлені банкам, які їх отримали. Такі вимоги були направлені банкам вчасно, і суд першої інстанції не врахував, що компетенція державного виконавця не поширюється на відносини у сфері безпосереднього вручення поштової кореспонденції. Державним виконавцем було здійснено усі заходи, направлені на примусове виконання рішень та жодним чином не порушено прав стягувана.
З апеляційною скаргою на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 звернувся й ОСОБА_1 , який просить змінити ухвалу суду шляхом доповнення її мотивувальної частини щодо часткового задоволення його скарги, скасувати скаргу в частині відмови у задоволені його скарги та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги у повному обсязі, а також виключити з резолютивної частини ухвали зобов`язання Другого Приморського ВДВС поновити право скаржника на своєчасне виконання рішення суду, доповнивши резолютивну частину судового рішення зазначенням конкретних виконавчих дій, необхідних для виконання рішення суду (т.3 а.с. 97-110). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність і необґрунтованість ухвали суду, її прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, ухвала суду від 19.10.2020 належним чином не мотивована. Відмова у задоволенні скарги на дії державного виконавця не обґрунтована в ухвалі належним чином. Просте констатування в ухвалі необхідності поновити його порушене право не призводить до захисту його інтересів. Доводи скарги на дії державного виконавця судом не враховані, оцінка їм не надана. Тому ОСОБА_1 повторно викладає в апеляційній скарзі вимоги скарги, наполягаючи на її задоволенні.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другого Південного ВДВС підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.п. 1,3,4 ч. 1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС суд в оскаржуваній ухвалі від 19 жовтня 2020 року визнав неправомірною та скасував постанову головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019. Головний державний виконавець Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. Зобов`язаний поновити порушене право заявника ОСОБА_1 для своєчасного і належного виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по ВП № 55963994 про примусове стягнення з ТОВ грошових коштів на користь ОСОБА_1 . В задоволенні інших вимог скарги відмовлено. Скасовуючи постанову державного виконавця від 26.06.2019 суд виходив з того, що держаним виконавцем Другого Приморського ВДВС був порушений строк накладення арешту на майно (кошти) боржника – ТОВ, порушений строк направлення платіжних вимог банкам, що призвело до неможливості виконання судового рішення у ВП № 55963994. 
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , не звернув уваги на те, що незаконність постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_1 мотивував не порушенням строку накладення арешту на майно (кошти) боржника – ТОВ, порушенням строку направлення платіжних вимог банкам, а іншими обставинами. Порушення строку накладення арешту на майно (кошти) боржника та порушення строку направлення платіжних вимог є самостійними вимогами скарги ОСОБА_1 , які судом не були розглянуті. 
За таких обставин, колегія суддів уважає, що ухвала суду від 19.10.2020 підлягає скасуванню й у справі за скаргою ОСОБА_1 слід ухвалити нове судове рішення. 
Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2017 року у справі № 645/2675/17 з ТОВ на користь ОСОБА_1 було стягнуто 15 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ТОВ на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн (т.1 а.с. 102-106). 
Виконавчий лист у вказаній справі ОСОБА_1 отримав 30.01.2018 (т.1 а.с. 114) та із заявою від 28.02.2018 направив його до Другого Приморського ВДВС на виконання. Другий Приморський ВДВС отримав заяву ОСОБА_1 від 28.02.2018 12.03.2018 (т.1 а.с. 191). 
Постановою головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчика В.О. від 12.03.2018 за виконавчим листом № 645/2675/17 від 30.01.2018 відкрите ВП № 55963994 (т.1 а.с. 193) про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 5015 грн. 
В цей же день, 12.03.2018, державний виконавець Другого Приморського ВДВС отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек (т.1 а.с.195) та направив запити до ТСЦ № 5152 РСЦ МВС в Одеській області (т.1 а.с. 196-197), до Державної фіскальної служби України (№ 37369765). 13.03.2018 державному виконавцю з Державної фіскальної служби України надійшла відповідь № 1035362751 від 13.03.2018 з інформацією про те, що у ТОВ наявні рахунки в АБ «Південний», Казначействі України, АТ «УкрСиббанк» (т.3 а.с. 276). 
Постановою від 22.03.2018 державний виконавець Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. у ВП № 55963994 наклав арешт на грошові кошти ТОВ, що містяться на рахунках в АБ «Південний», АТ «УкрСиббанк» (т.3 а.с. 196-197). 
Незаконність дій державного виконавця Другого Приморського ВДВС при відкритті ВП № 55963994 12.03.2018 та накладенні арешту на кошти боржника 22.03.2018 ОСОБА_1 в дійсній скарзі обґрунтував тим, що ухвали про накладення арешту на кошти та майно боржника не були винесені одночасно з ухвалою про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець отримав відповідь про рахунки ТОВ 13.03.2018, а арешт наклав на них лише 22.03.2018. Таке порушення призвело до того, що з 20.03.2018 по 29.03.2018 з рахунку ТОВ в АБ «Південний» були перераховані кошти в загальному розмірі 5086 грн 44 коп., які могли бути спрямовані на виконання рішення суду у справі № 645/2675/17.
При накладенні арешту на кошти ТОВ, порушення державного виконавця полягало також у тому, що постанови про накладення арешту на кошти ТОВ від 22.03.2018 були передані державним виконавцем поштовому оператору ПАТ «Укрпошта» для направлення АТ «УкрСиббанк» та АБ «Південний» 27.03.2018, а не в день їх винесення відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з тим, що АБ «Південний» отримав постанову державного виконавця від 22.03.2018 29.03.2018 після завершення операційного дня, з рахунків боржника протиправно були перераховані кошти на користь третіх осіб. До того ж державний виконавець при пересиланні вказаної постанови не скористався своїм законодавчо наданим правом особисто вручити банкам постанови про накладення арешту на кошти боржника. В порушення вимог закону постанова про накладення арешту на кошти боржника від 22.03.2018 ОСОБА_1 не надсилалася. 
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (тут і далі – Закон № 1404-VIII в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Згідно з ч.2 ст.13 Закону № 1404-VIII арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону № 1404-VIII в редакції, що діяла станом на 12.03.2018, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
З викладених вище норм закону вбачається, що арешт на кошти боржника, розміщені на його рахунках у банках, може бути накладений невідкладно після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження лише у разі якщо в заяві стягувача зазначені такі  рахунки. З заяви  ОСОБА_1  від 28.02.2018, поданої до Другого Приморського ВДВС, вбачається, що він рахунки ТОВ відділу державної виконавчої служби не повідомляв. Отже, накладати на них арешт одночасно з відкриттям ВП № 55963994 у державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчика В.О. не було підстав. Тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконним невинесення головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС постанови про арешт грошових коштів боржника 12.03.2018 слід відмовити. 
Матеріалами справи підтверджується, що виявивши 13.03.2018 (вівторок) рахунки ТОВ в АБ «Південний», Казначействі України, АТ «УкрСиббанк» державний виконавець Другого Приморського ВДВС наклав на них арешт лише 22.03.2013, чим порушив установлені статтями 13, 56 Закону № 1404-VIII строки.
Другий Приморський ВДВС в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до ч.5 ст.13 Закону № 1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. І вважає, що суд першої інстанції протиправно скасував з підстав порушення строків накладення арешту на грошові кошти боржника постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019. ОСОБА_1 не обґрунтовував незаконність постанови від 26.06.2019 цією обставиною. З підстав порушення строку накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 просив визнати незаконним невинесення державним виконавцем Другого Приморського ВДВС постанови про арешт грошових коштів боржника не пізніше наступного робочого дня після виявлення банківських рахунків боржника. 
При цьому посилання на положення ч.5 ст.13 Закону № 1404-VIII Другого Приморського ВДВС не можуть бути підставою для відмови ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині визнання незаконним невинесення державним виконавцем Другого Приморського ВДВС постанови про арешт грошових коштів боржника не пізніше наступного робочого дня після виявлення банківських рахунків боржника з наступного дня. Закон дійсно забороняє скасовувати рішення чи виконавчої дії виконавця з посиланням на порушення строків їх вчинення, проте ОСОБА_1 не просить скасувати постанову державного виконавця від 22.03.2018 про накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку із порушенням строків її винесення, він просить визнати незаконним не винесення такої постанови в установлені законом строки. Тому скарга в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Щодо вимоги ОСОБА_1 визнати незаконним не винесення державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про накладення арешту на майно боржника, то згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при подачі заяви від 28.02.2018 майно ТОВ, на яке можливо звернути стягнення не вказав (т.1 а.с. 120). При направленні державним виконавцем запитів до відповідних державних органів у ТОВ не було виявлено жодного наявного майна, окрім рахунків в банках (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек № 116735866 від 12.03.2018, відповідь територіального сервісного центру № 5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/15/5141-534 від 13.04.20181). 
Отже, за відсутності у державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчика В.О. при відкритті ВП № 55963994 інформації про наявне у боржника майно, у нього був відсутній обов`язок накладати арешт на майно боржника. Тому скарга ОСОБА_1 в цій частині є безпідставною та у її задоволенні слід відмовити. 
Згідно з ч.4 ст. 56 Закону № 1404-VIII копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Згідно з ч.1 ст. 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
В матеріалах справи на підтвердження направлення ОСОБА_1 та банкам копії постанови від 22.03.2021 наявна копія супровідного листа від 22.03.2018 (т.3 а.с. 195). Підтвердженням направлення копії постанови про накладення арешту від 22.03.2018 на адресу АБ «Південний» та АТ «УкрСиббанк» є також їх листи про прийняття зазначених постанов до виконання (т.3 а.с. 223-224). 
Відповідно до абзаців 1-3 п. 9 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 в редакції станом на 22.03.2018, реєстрація вихідної кореспонденції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється в Системі в порядку, встановленому пунктами 5, 6 розділу ІV Положення про автоматизовану систему. Дата реєстрації та вихідний номер документа формуються Системою. За даними про зареєстрований вихідний документ Системою формується журнал реєстрації вихідної кореспонденції (додаток 5) (надалі Порядок).
Абзаци 1-2 пункту 5 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування.
Документ виконавчого провадження в паперовому вигляді передається державним виконавцем на відправку відповідальній особі (направляється приватним виконавцем) протягом 24 годин з моменту його формування.
Оскільки Другий Приморський ВДВС не надав доказів того, що копія постанови про накладення арешту на кошти боржника направлялася стягувачу ( ОСОБА_1 ) (на супровідному листі відсутній вихідний номер, не наданий витяг з журналу вихідної кореспонденції), а ОСОБА_1 отримання такої постанови заперечує, колегія суддів уважає, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, а саме, не направлення на його адресу копії постанови про накладення арешту на кошти боржника є доведеною та обґрунтованою, підлягає задоволенню.
Підтвердженням порушення державним виконавцем строків направлення на адресу АБ «Південний» копії постанови від 22.03.2018 про накладення арешту на кошти боржника, на думку ОСОБА_1 є такі докази: 
-Журнал реєстрації вихідної кореспонденції за період з 22.03.2018 по 22.03.2018, з якого вбачається, що відправленню постанови від 22.03.2018 на адресу АБ «Південний» та АТ «УкрСиббанк» був присвоєний номер НОМЕР_7 (т.2 а.с. 56-58);
-Список № 16 направлених рекомендованих відправлень, з якого вбачається, що кореспонденція на адреси АБ «Південний» та АТ «УкрСиббанк» направлена 27.03.2018, що підтверджується копією квитанції про оплату поштових відправлень та відбитком поштового оператора на реєстрі (т.1 а.с. 116-118). 
Колегія суддів погоджується із доводами скарги ОСОБА_1 в цій частині та вважає доведеним наявність порушень у діях державного виконавця в частині несвоєчасного направлення копії постанови банкам. Проте суд першої інстанції правильно встановивши наявність такого порушення, помилково з цієї підстави визнав неправомірною та зобов`язав скасувати постанову державного виконавця від 26.06.2019 про повернення виконавчого документу стягувача. З цієї підстави скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити в частині визнання неправомірним не направлення державним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 22.03.2018 на адресу банків в установлений законом строк. 
При цьому в частині визнання протиправним не використання державним виконавцем права особисто вручити копії постанов банкам слід відмовити, оскільки визначена ч.5 ст. 28 Закону № 1404-VIII можливість державного виконавця є його правом, а не обов`язком. 
Щодо незаконності не розподілення стягнутих з ТОВ 122 грн 47 коп. та не повернення ОСОБА_1 100 грн 30 коп. авансового внеску, то як убачається з довідки без номеру головного спеціаліста О.С. Авгітової та виписки з рахунку від 07.05.2018 (т.3 а.с. 61 зворот – а.с. 62) 07.05.2018 на розрахунковий рахунок Другого Приморського ВДВС від ТОВ на виконання рішення у справі № 645/2675/17 надійшло 122 грн 47 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону№ 1404-VIII в редакції станом на 07.05.2018 розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:
1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;
3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми;
4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (надалі Інструкція), авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.
У разі передачі виконавчого документа відповідно до пункту 7 розділу III цієї Інструкції, передачі виконавчого провадження відповідно до пунктів 4, 6 розділу V цієї Інструкції невикористаний авансовий внесок стягувача перераховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), якому передається виконавчий документ або виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня винесення виконавцем постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження).
У разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.
Якщо стягнуті з боржника витрати виконавчого провадження були здійснені за рахунок авансового внеску стягувача, ці кошти перераховуються стягувачу як повернення авансового внеску.
Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, які було здійснено за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, які було сплачено на фінансування кожної з витрат. Звіт про використання авансового внеску підписується виконавцем та залишається в матеріалах виконавчого провадження.
При поверненні виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону, звіт про використання авансового внеску надається стягувачу на його письмову вимогу.
Матеріали справи не містять доказів, і Другий Приморський ВДВС не надав суду доказів того, що зі сплачених ТОВ 122 грн 47 коп. ОСОБА_1 був повернутий сплачений ним авансовий внесок у розмірі 100 грн 30 коп. Сплата ОСОБА_1 авансового внеску підтверджується копією його заяви про примусове виконання рішення суду у справі № 645/2675/17 та не заперечується Другим Приморським ВДВС. 
Колегія суддів погоджується з доводами скарги ОСОБА_1 в частині того, що державний виконавець при винесенні постанови від 26.06.2019 протиправно не склав звіт про використання авансового внеску стягувача, не визначився з залишком коштів авансового внеску та не розподілив стягнуті з ТОВ 122 грн 47 коп. Тому колегія суддів уважає за необхідне задовольнити скаргу ОСОБА_1 та визнати протиправним не розподілення державним виконавцем 122 грн 47 коп. при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. 
Стосовно незаконності дій державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчика В.О. щодо незалучення понятих при складенні акту від 26.06.2019, то відповідно до ч.1 ст. 22 Закону № 1404-VIII в редакції, що діяла станом на 26.06.2019, виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих.
Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна (ч.2 ст. 22 Закону № 1404-VIII).
Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих (ч.3 ст. 53 Закону № 1404-VIII).
Як убачається з тексту акта державного виконавця від 26.06.2019 в цей день державний виконавець здійснив вихід за адресою місцезнаходження боржника та констатував, що за адресою АДРЕСА_1 боржник ТОВ відсутній (т.3 а.с. 264). Адреса місцезнаходження ТОВ: м. Одеса, вулиця Новосельського 1 підтверджена витягом з Реєстру юридичних осіб (т.3 а.с. 219-222).
Оскільки вихід державного виконавця за місцем знаходження боржника без примусового входження до приміщення не належить до випадків, коли участь понятих при здійсненні виконавчих дій є обов`язковою, в силу вимог ч.1 ст. 22 Закону № 1404-VIII залучення понятих до проведення виконавчої дії 26.06.2019 було правом, а не обов`язком державного виконавця.
З огляду на вищевикладене у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконним не залучення державним виконавцем понятих при виході за місцем знаходження боржника 26.06.2019 слід відмовити. 
У своїй скарзі ОСОБА_1 посилається також на те, що платіжні вимоги від 22.03.2018 про стягнення грошових коштів з рахунку боржника ГУ ДКСУ отримало 26.03.2018, що є порушенням ч. 3 ст. 13 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 1404-VIII платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.
З копій платіжних вимог від 22.03.2018 № В-8/338 вбачається, що вони були отримані Головним управлінням ДКСУ в Одеській області 26.03.2018, а АТ «УкрСиббанк» та АБ «Південний» їх отримали 30.03.2018 (т.3 а.с. 225-246). 
При розгляді скарги ОСОБА_1  на бездіяльність керівника Другого Приморського ВДВС при здійсненні державним виконавцем виконавчих дій у ВП № 55963994 судовими рішеннями вже було встановлене порушення державним виконавцем строків пересилання платіжних вимог від 22.03.2018 (т.2 а.с. 84-89, 227-230). У зв`язку із чим  колегія суддів уважає, що в частині вимог про визнання протиправним недотримання головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС строків пересилання платіжних вимог при винесенні постанови від 22.03.2018 про арешт коштів боржника скарга ОСОБА_1  на дії державного виконавця скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 54 Закону № 1404-VIII виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов`язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 також вважає, що не направленням до органів доходів і зборів запиту про наявність у ТОВ дебіторської заборгованості, головний державний виконавець Другого Приморського ВДВС Перчик В.О. порушив вимоги закону. Проте відповідно до змісту статті 54 Закону № 1404-VIII направлення такого запиту є правом, а не обов`язком державного виконавця. Матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець у ВП № 55963994 знав про можливість наявності у ТОВ дебіторської заборгованості, проте не пересвідчився у її розмірі та не витребував доказів для перевірки її розміру. Тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправним не звернення до органів доходів і зборів з запитом про дебіторську заборгованість слід відмовити. 
ОСОБА_1 у дійсній скарзі також оскаржує постанову від 26.06.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу, у якій вказано, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання майно боржника, на яке може бути звернуте стягнення та боржника, не виявлено. Державний виконавець послався на п.5 ч.1 статті 37 Закону № 1404-VIII (т.3 а.с. 262-263).
Колегія суддів не погоджується з доводом скарги про те, що постанова від 26.06.2019 є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на не складення державним виконавцем акту про наявність обставин для повернення виконавчого документу стягувача. 
26.06.2019 державний виконавець склав акт про відсутність ТОВ за адресою: м. Одеса, вул. Новосельська, 1 (т.3 а..с 249), що є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.
Проте, згідно з пунктами 20, 21 Інструкції повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).
При цьому відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, й безрезультативність дій виконавця відповідно до цього Закону щодо розшуку такого майна є самостійною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу (п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII).
Колегія суддів погоджується з доводом скарги ОСОБА_1 , що в постанові від 26.06.2019 протиправно не роз`яснений порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, відсутня інформація про наявність авансового внеску для повернення. І не погоджується з доводами скаржника про те, що в постанові не вказана дата, підстава повернення та закон, на основі якого таке повернення відбувається. Оскільки ця інформація викладена в постанові від 26.06.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 55963994. 
Разом з тим, посилаючись при повернення виконавчого документу стягувачу на п.5 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII державний виконавець не мав права в постанові зазначати також про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Останнє є самостійною підставою повернення виконавчого документу відповідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, на який державний виконавець не посилався. 
Згідно з ч.2 ст.36 Закону № 1404-VIII розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходження.
З метою розшуку боржника начальник Другого Приморського ВДВС звертався до начальника відділу адресно-довідкової роботи в Одеській області з запитом про місце реєстрації ТОВ (т.3 а.с. 216), на який отримав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб про місцезнаходження ТОВ за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 1 (т.3 а.с. 219-222). 
У скарзі ОСОБА_1 вказав, що державний виконавець Перчик В.О. протиправно не здійснив належний пошук боржника, оскільки у Єдиному державному реєстрі наявна інформація про кінцевого бенефіціара ТОВ, його засновків, керівників, яка дає змогу установити інші адреси фактичного перебування боржника, окрім адреси, що вказана як місцезнаходження боржника, здійснити виклик керівництва боржника до ВДВС. 
Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом (ч.4 ст. 89 ЦК України). 
Матеріалами справи підтверджено, що державний виконавець у ВП № 55963994 отримав інформацію з реєстру про зареєстроване місцезнаходження юридичної особи, здійснив вихід за цією адресою, направляв на цю адресу кореспонденцію. Тому не можливо вважати, що він не виконав розшуку юридичної особи. 
Той факт, що ОСОБА_1 отримав з реєстру інформацію про місце розташування та місцезнаходження засновників і керівників ТОВ, відмінне від місцезнаходження ТОВ, не свідчить, що державний виконавець не отримавши таку інформацію порушив вимоги закону. 
Також ОСОБА_1 обґрунтовує незаконність постанови від 26.06.2019 тим, що державний виконавець не перевірив майновий стан боржника за даними балансу, не витребував у ТОВ декларацію про доходи та майно, не притягнув ТОВ до відповідальності за невиконання вимог виконавця. 
Згідно з ч.8 ст.48 Закону № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Відповідно до другого абзацу п.5 Інструкції у разі виконання рішення майнового характеру в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника за встановленою формою (додатки 1, 2) протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджає його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
З тексту постанови про відкриття ВП № 55963994 від 12.03.2018 вбачається, що ТОВ був зобов`язаний подати декларацію про доходи та майно й попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т.3 а.с. 186-187). Вказана постанова боржнику направлялася, повернулася до Другого Приморського ВДВС не врученою з відміткою про відсутність організації за вказаною адресою (т.3 а.с. 191).
Згідно зі статтею 76 Закону № 1404-VIII за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Матеріалами цивільної справи № 645/2675/17 підтверджено, що ТОВ державному виконавцю декларацію про доходи та майно не подавало, інформація про притягнення ТОВ до встановленої законом відповідальності в матеріалах справи відсутня. 
Згідно з п.п. 1,2 розділу VIII Інструкції виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону.
У разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.
Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що баланс ТОВ державний виконавець не отримував. Відповідні запити з цього приводу не направляв. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з тим, що державний виконавець Другого Приморського ВДВС повертаючи виконавчий документ стягувачу постановою від 26.06.2019 не вчинив усі необхідні та можливі дії для виявлення майна боржника, повернув виконавчий документ з зазначенням двох різних підстав повернення. При цьому акт про наявність таких підстав державний виконавець склав лише один. Тому скарга ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та зобов`язання скасувати постанову державного виконавця від 26.06.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Скаргу ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця вчинити дії по розшуку, виявленню грошових коштів, майна ТОВ слід задовольнити, оскільки судом вище в постанові було встановлено, що державним виконавцем не були вчинені всі виконавчі дії, які б свідчили про вичерпання засобів виявлення майна та грошових коштів боржника. У зобов`язанні вчинити дії по виявленню дебіторської заборгованості слід відмовити, оскільки направлення запиту про наявність дебіторської заборгованості є правом, а не обов`язком державного виконавця. Даних про те, що ОСОБА_1 звертався до Другого Приморського ВДВС з повідомленням про наявність у боржника дебіторської заборгованості, а Другий Приморський ВДВС не врахував та не перевірив вказану заяву матеріали справи не містять. 
У задоволенні скарги про зобов`язання державного виконавця перевірити наявність і розмір дебіторської заборгованості у вигляді грошових коштів, перерахованих боржником на користь третіх осіб після винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника 22.03.2018 та звернення на них стягнення на підставі статті 53 Закону № 1404-VIII слід відмовити. 
Відповідно до ч.1 ст. 53 Закону № 1404-VIII виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.
Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.
Вказана стаття не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки ОСОБА_1 у скарзі просить звернути стягнення на грошові кошти, перераховані з рахунків ТОВ третім особам. І вказані кошти не є майном боржника, що перебуває у третіх осіб, та не є коштами, які треті особи мали перерахувати на користь ТОВ. 
У задоволенні скарги ОСОБА_1  про визнання незаконним не вчинення державним виконавцем усіх дій щодо розшуку боржника слід відмовити, оскільки вище було встановлено, що передбачені законом дії по розшуку боржника ТОВ були виконані державним виконавцем у повному обсязі. 
Скаргу ОСОБА_1 про визнання відомостей про відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, у постанові від 26.06.2019 неправдивими, а дії щодо такого зазначення – неправомірними з огляду на те, що 07.05.2018 з ТОВ було стягнуто 122 грн 47 коп. слід залишити без задоволення, оскільки, на думку суду, такі дії є неправомірними з огляду на недостатність дій державного виконавця для такого висновку. Сам факт стягнення з ТОВ 122 грн 47 коп., що менше суми, що підлягає стягненню з ТОВ на користь ОСОБА_1 , не свідчить про неправильність зазначення державним виконавцем про відсутність майна ТОВ, на яке можливо звернути стягнення. 
Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону № 1404-VIII в редакції станом на 26.06.2019 1. Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Як убачається з копії конверта та роздруківки з сайту Укрпошта постанова головного державного виконавця від 26.06.2019 (том 1 а.с. 166-169) про повернення виконавчого документу стягувачу була направлена на адресу ОСОБА_1 02.07.2019, тобто з порушенням установленого ч.1 ст. 28 Закону № 1404-VIII строку. Отже, скаргу ОСОБА_1 про визнання не передачі головним державним виконавцем Другого Приморського ВДВС на пошту для пересилки на адресу стягувача ОСОБА_1 копії винесеної ним постанови від 26.06.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення неправомірною слід задовольнити.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що доводи апеляційних скарг Другого Приморського ВДВС та ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження при перегляді справи в апеляційному порядку, тому зазначені скарги підлягають задоволенню частково. Ухвалу суду від 19.10.2020 слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Перчика В.О. 
Керуючись ст.ст.367,368, 374,376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика Віталія Олександровича задовольнити частково. 
Визнати неправомірною та зобов`язати державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області скасувати постанову від 26 червня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 55963994.
Зобов`язати державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області вчинити у виконавчому провадженні № 55963994 виконавчі дії по розшуку, виявленню грошових коштів, майна товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур`єр».
Визнати не направлення головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем копії постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника від 22.03.2018 неправомірним.
Визнати не направлення головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем акціонерному банку «Південний» копії постанови про накладення арешту на кошти боржника від 22 березня 2018 року в день її винесення неправомірним. 
Визнати не розподілення головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем 122 грн 47 копійок, сплачених товариством з обмеженою відповідальністю «Укркур`єр», при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу неправомірним. 
Визнати не передачу головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2019 на відправлення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення постанови неправомірним. 
Визнати невиконання головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем пересилання платіжної вимоги про примусове стягнення коштів не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови від 22 березня 2018 року неправомірним. 
Визнати невинесення головним державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем постанови про арешт коштів боржника не пізніше наступного робочого дня після виявлення банківських рахунків боржника неправомірним.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 04 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                                О.В. Маміна

                                                                                            Н.П. Пилипчук