ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон
справа № 658/2938/20
провадження № 22-ц/819/1631/21 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	  	
суддів:	Склярської І.В.,		
  	Чорної Т.Г.,		
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 03 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, в якому просила розділити майно, що є спільною власністю сторін та визнати за нею право власності на: Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 95,0 кв.м., жилою площею 51,6 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,25 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину транспортного засобу – автомобіль Lexus, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з відповідача грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля, що складає 170 209,5 гривень; на Ѕ частину зернозбирального комбайну марки John Deere, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та стягнути з відповідача грошову компенсацію Ѕ частини вартості комбайна, що складає 418 902,45 гривень; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
У квітні 2021 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою суду від 03 червня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження. 
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача заявила клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначила, що набрало законної сили рішення, ухвалене судом 15 січня 2020 року у справі № 658/2636/18 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яке є предметом даного спору, що відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі у наведеній частині позовних вимог.
Ухвалою суду від 03 червня 2021 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3  про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації в частині позовних вимог про розділ майна (житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 ) та визнання за ОСОБА_1  права власності: на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 95,0 кв.м., жилою площею 51,6 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,25 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , закрито. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо наявності підстав для закриття провадження у справі не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування того, що підстави поданого позову, зокрема обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, не є тотожними підставам поданого раніше позову.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводи не визнав, висновки суду вважає правильними та законними.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судове рішення мотивовано тим, що позов, пред`явлений ОСОБА_1 в липні 2018 року, за наслідком розгляду якого 15 січня 2020 року ухвалено рішення суду про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили (справа №658/2636/18), та позов, пред`явлений нею у вересні 2020 року в цій справі, є тотожними як за предметом, так і за підставами позову, тому повторно не підлягає розгляду судом.
 Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, якою керувався суд при ухваленні судового рішення,  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Аналіз пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовується звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У процесуальному праві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.
Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.
Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі, як і у справі № 658/2636/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, серед інших вимог є вимога про поділ житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами і земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
15 січня 2020 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області у цивільній справі № 658/2636/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, ухвалено рішення, яке набрало законної сили 14 лютого 2020 року.
Вказаним рішенням ОСОБА_1  відмовлено у задоволенні позову в частині поділу між подружжям будинку та земельної ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1 , з тих підстав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підстав та обставин набуття вказаного житлового будинку та земельної ділянки.
При цьому, з огляду на зміст позовної заяви, поданої ОСОБА_1 26 липня 2018 року, на час її первісного звернення до суду вона не була обізнаною ні щодо технічної характеристики житлового будинку та площі спірної земельної ділянки, ні щодо правовстановлюючих документів на це майно, зазначивши у позовній заяві про те, що відповідач приховує від неї документи на будинок та землю, хоча це майно було придбано ними в період шлюбу від сільської ради як недобудований будинок для переселенців, який вони добудували за спільні кошти та в якому вона зареєстрована з 10.06.1981 року.
Як на час первісного звернення позивачки до суду щодо поділу спільного із відповідачем майна, так і на час ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні вимоги про поділ будинку і земельної ділянки 15 січня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Звертаючись до суду із вимогою про поділ зазначеного будинку та земельної ділянки 17 вересня 2020 року, ОСОБА_1 зазначила про розірвання шлюбу, надавши копію заочного рішення Каховського міськрайонного суду, ухваленого 13 лютого 2020 року у справі №658/425/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 16.03.2020 року, та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформовані за заявою ОСОБА_3 26.12.2018 року та 23.07.2019 року відповідно, із яких слідує, що право власності на житловий будинок як об`єкт житлової нерухомості було зареєстровано на ім`я відповідача вперше 19.12.2018 року, а на спірну земельну ділянку із присвоєнням їй відповідного кадастрового номера-18.07.2019 року(а. с. 19-20).
У повторно поданій позовній заяві ОСОБА_1 навела технічну характеристику будинку (загальна площа-95кв. м., житлова площа-51,6кв.м.) та площу земельної ділянки (0,25га) і надала переселенський квиток, акт про приймання будинку як переселенців та зміни будинку, зобов`язання про погашення кредиту.
Наведена інформація свідчить про те, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом вперше сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а спірний будинок та земельна ділянка не набули статусу об`єктів цивільно-правових відносин, оскільки право власності на них не було зареєстровано за жодним із подружжя., в той час як на день повторного звернення з аналогічними вимогами їх шлюб розірвано в судовому порядку, а правовстановлюючі документи оформлено на ім`я відповідача.
Нормами сімейного права передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу (стаття 69 СК України), однак обставини, за яких цей поділ відбувається, на думку колегії суддів, не є тотожними та тягнуть за собою правові наслідки, які різняться між собою, адже поділивши майно, подружжя, проживаючи спільно, можуть знову придбати майно і знову ж ділити його, що після розірвання ними шлюбу виключається. Крім того, відповідно до статті 72 СК України до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано, позовна давність не застосовується, а до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки та обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.
Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтувала своє звернення до суду в липні 2018 року та у вересні 2020 року не є тотожними, що не перешкоджає їй повторно звернутися до суду за вирішенням спору щодо наведеного вище нерухомого майна.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі в частині поділу будинку та земельної ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відсутні, тому ухвала суду як помилково постановлена підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України.
При цьому колегія суддів враховує, що рішення суду, ухвалене у справі №658/2636/18 15 січня 2020 року, не містить жодних висновків щодо суті позову ОСОБА_1 в частині обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених нею вимог про поділ наведеного вище нерухомого майна, тому вирішуючи спір в цій частині, суд не робитиме повторно висновків по суті спору чи ставити під сумнів висновки суду, зроблені при вирішенні аналогічних питань в іншій справі, що виключає порушення принципу верховенства права, зокрема принципу правової певності та остаточності судового рішення як про це зазначив суд.
Натомість закриття провадження у справі з наведених судом підстав перешкоджає ОСОБА_1 здійснити захист цивільного права в судовому порядку та не відповідає встановленому статтею 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема фізичних осіб.
Згідно з частиною другою наведеної норми процесуального права суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Та обставина, що, як стверджує представник відповідача-адвокат Стукан Ю.О., заявивши клопотання про закриття провадження у справі, на час ухвалення судового рішення у справі №658/2636/18 15 січня 2020 року право власності відповідача на спірне майно було зареєстрованим, на думку колегії суддів не підтверджує тотожність позовів, оскільки наведена обставина не була предметом дослідження судом і в рішенні суд з цього приводу будь-яких мотивів не навів. Не містять матеріали справи і інформації про обізнаність ОСОБА_1 про наведену обставину на час вирішення первісно поданого нею в липні 2018 року позову.
Необґрунтованими є посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постановах Верховного Суду з приводу застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки правові відносини та обставини щодо застосування зазначеної норми процесуального права у наведених судом справах та справі, яка розглядається, є різними.
Так, у пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) йдеться про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України при порушенні правила предметної юрисдикції спору, а постанова Верховного Суду у цивільній справі №645/1047/17 від 30 березня 2021 року стосується повторного звернення особи до суду із тотожним позовом з посиланням на подання нових доказів.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 379 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                              Л. В. Пузанова

Судді:                                                                І. В. Склярська

                        Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова