П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2529/21-а 
            Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.   
            Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
09 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Стаднік Л. В., 
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Ліханової О.В.,
представника відповідача - Бешлея І.В.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Вінницькій області від 05.02.2021 № 19о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції;
- поновити позивача на посаді заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області;
- стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2021 по день постановлення судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.02.2021 поштою позивач отримав витяг з наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 05.02.2021 № 19 о/с, яким його звільнено з посади заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області з 09.02.2021 на підставі п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII). Вказаний наказ позивач вважає протиправним та зазначає, що відповідач не попередив його про наступне вивільнення з роботи і не запропонував йому іншої посади, яка відповідає його кваліфікації, набутому фаху та спеціальному званню. Так, позивач наголошує, що з попередженням про подальше звільнення зі служби через скорочення займаної посади, яке датоване 22.10.2020, він фактично ознайомився лише 09.03.2021, після отримання його копії на адвокатський запит. Водночас у цьому попередженні йому пропонується одна з таких посад: старший інспектор з особливих доручень відділу вибухотехнічної служби, старший інспектор-черговий сектору моніторингу Вінницького відділу поліції та старший інспектор відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності. Позивач вважає, що запропоновані у попередженні посади не є рівнозначними. Натомість витребувана у відповідача інформація свідчить про те, що на дату скорочення посади, яку займав позивач (11.09.2020), так само як і на дату оформлення попередження (22.10.2020) та на дату звільнення позивача зі служби у штаті ГУНП у Вінницькій області були вакантні посади керівного складу, які могли бути запропоновані. Крім того, позивач вказує на те, що його звільнено в період тимчасової непрацездатності, що суперечить положенням ч.3 ст.40 КЗпП України. Також, на думку позивача, відповідач не дотримався процедури отримання згоди профспілкової організації на його звільнення, як цього вимагає ст.43 КЗпП України. Враховуючи наведене, позивач просить суд скасувати оскаржуваний наказ, поновити його на раніше займаній посаді та вирішити питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05 лютого 2021 року № 19 о/с – в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 09 лютого 2021 року. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 09 лютого 2021 року.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 лютого 2021 року по 07 червня 2021 року включно в сумі 72493,22 грн (сімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто три гривні 22 копійки), з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
На підставі положень п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 19887,54 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 54 копійки), з відрахуванням при її виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України із жовтня 2010 року. Із вересня 2018 року перебував на посаді заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області. Має спеціальне звання "майор поліції". У 2015 році отримав статус учасника бойових дій.
Наказом НПУ від 11.09.2020 № 728 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, внаслідок яким займану позивачем посаду скорочено. 
Із доданих до позову листків непрацездатності слідує, що у період із 15.09.2020 по 16.02.2021 позивач безперервно перебував на лікарняному (причина – невиробнича травма, режим – амбулаторний). 
Про факт непрацездатності позивача відповідачу було відомо, що підтверджується змістом акту від 09.12.2020 та листа начальника УКЗ ГУНП у Вінницькій області від 04.06.2021 №2296/12-2021. До того ж, зважаючи на тривалий період непрацездатності позивача, суд вважає, що відповідач не міг не знати про те, що позивач хворіє та перебуває на лікарняному. Інакше, вирішувалося б питання про його звільнення зі служби за прогул та невиконання своїх посадових обов`язків. 
22.10.2020, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України, відповідач оформив попередження про наступне вивільнення, адресоване майору ОСОБА_1 . 
У попередженні зазначається, що згідно з наказом НПУ від 11.09.2020 № 728 посада, яку займає позивач, скорочена, а тому позивач підлягає звільненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, за минуванням 2 місяців за умови відсутності вакантних посад, що відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху або при відмові від запропонованих посад, зокрема: старший інспектор з особливих доручень відділу вибухотехнічної служби, старший інспектор-черговий сектору моніторингу Вінницького відділу поліції та старший інспектор відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності.
Водночас графа попередження "Ознайомлений" та "Дата ознайомлення" не заповнені, що свідчить про те, що попередження не вручалось позивачу під підпис.  
22.10.2020 за вих. № 4260/04/12-2020 відповідач надіслав попередження рекомендованим листом на адресу місця проживання позивача: АДРЕСА_1 .
27.11.2020 відповідне поштове відправленням повернуто до ГУНП у Вінницькій області без вручення адресату з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Крім того, 27.10.2020 та повторно 07.12.2020 інспектори УКЗ ГУНП у Вінницькій області Марценюк О. та ОСОБА_2 здійснили виїзд до місяця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його ознайомлення з наказом НПУ від 11.09.2020 № 728, відповідно до якого посаду позивача скорочено. 
При відвідуванні вказаної адреси дверей квартири ніхто не відчинив, про що інспектори доповіли керівництву відповідними рапортами.  
09.12.2020 посадові особи УКЗ ГУНП у Вінницькій області Захаревич В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 склали акт, в якому зафіксували, що 09.12.2020, під час телефонної розмови майором поліції ОСОБА_5 , йому було повідомлено, що наказом НПУ від 11.09.2020 №728 посада заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП – начальника відділу озброєння скорочена та наголошено на необхідності визначеного нормами чинного законодавства письмового ознайомлення із вказаним вище наказом. Також майору ОСОБА_6 запропоновано самостійно, виходячи з особистого бачення власної зручності, визначити місце, куди необхідно прибути працівникам УКЗ ГУНП для проведення процедури письмового ознайомлення. У відповідь майор ОСОБА_7 повідомив, що після закінчення періоду перебування на лікуванні він сам прибуде до УКЗ ГУНП та в категоричній формі відмовився від особистої зустрічі з будь-ким, що вказує на його небажання письмово ознайомлюватися зі змінами в штатному розписі.   
Наказом ГУНП у Вінницькій області від 05.02.2021 19 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області з 09.02.2021 на підставі п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII.
09.02.2021 витяг із зазначеного наказу надіслано на адресу місця реєстрації позивача по АДРЕСА_2 , а 23.02.2020 – отримано позивачем.
Вважаючи звільнення з роботи незаконним, 23.03.2021 позивач поштою подав до суду відповідний адміністративний позов.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
В силу положень ч.1 ст.8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.1 ст.17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У відповідності до ст.60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами
Поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства (п.5 ч.10 ст.62 Закону № 580-VIII).
Статтею 68 Закону № 580-VIII регламентується порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації.
Так, згідно з частинами першою-третьою вказаної статті Закону № 580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі   пункту 4   частини першої статті 77 цього Закону.
Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
Із матеріалів справи слідує, що наказом НПУ від 11.09.2020 № 728 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції. Цими змінами передбачено скорочення посади заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення – начальника відділу озброєння ГУНП. Посада, яку займав позивач, була скорочена, що покладало на відповідача обов`язок діяти у відповідності до ст.68 Закону № 580-VIII і, насамперед, особисто письмово попередити позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штату.
Втім, судом встановлено, що вказаного обов`язку відповідач не дотримався.
Так, 22.10.2020 відповідач оформив для позивача письмове попередження, в якому повідомляється про скорочення займаної позивачем посади, що є підставою для його звільнення за п.4 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII після закінчення 2 місяців та за умови відсутності вакантних посад, що відповідають його освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху, або ж при відмові від запропонованих посад.
Оскільки позивач тривалий час перебував на лікарняному, відповідач прийняв рішення скерувати вказане попередження поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Але при цьому помилково надіслав його на адресу, за якою позивач не проживав, а саме: АДРЕСА_1 . Як наслідок, 27.11.2020 відповідне поштове відправленням повернулося до ГУНП без виконання та з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Під час розгляду справи відповідач не заперечив тієї обставини, що насправді позивач проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3 . Цей факт додатково підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.01.2020, який був у розпорядженні відповідача.
Колегія суддів вважає, що оскільки попередження від 22.10.2020 направлялось за помилковою адресою місця проживання позивача, суд доходить висновку, що його повернення без вручення адресату не свідчить про те, що позивач вважається попередженим про наступне вивільнення.
Разом з тим, жодних інших доказів, які б підтверджували факт персонального письмового попередження позивача про подальше звільнення зі служби суду не надано.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на рапорти інспекторів УКЗ ГУНП у Вінницькій області від 27.10.2020 та 07.12.2020, згідно з якими, при здійсненні виїзду до місяця проживання позивача з метою його ознайомлення з наказом НПУ № 728 від 11.09.2020, дверей квартири ніхто не відчиняв. 
Вказані службові документи не є підтвердженням особистого попередження позивача про наступне вивільнення. Більше того, як і у випадку з поштовим відправленням, виїзд  здійснено не за місцем проживання позивача, а за помилковою адресою: АДРЕСА_1 .
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що акт від 09.12.2020 року, який, на думку відповідача, підтверджує факт попередження позивача про наступне вивільнення, є недопустимим доказом у справі.
Так, для того аби фактичні дані отримали процесуальний статус доказів, вони повинні відповідати певним умовам. Ці умови називаються властивостями доказів та означають, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та, окрім цього, достатніми.
Поняття допустимості доказу в адміністративному судочинстві визначається статтею 74 КАС України, згідно з якою: 1) суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом; 2) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відтак, оскільки чинним законодавством передбачено персональне та обов`язково письмове попередження поліцейського, посада якого скорочена, про подальше звільнення зі служби, суд доходить висновку, що акт від 09.12.2020 є недопустимим доказом, а тому не може братися до уваги.
Зі змісту вказаного акту слідує, що в ньому зафіксований факт телефонної розмови посадової особи УКЗ ГУНП у Вінницькій області з позивачем ОСОБА_5 , в ході якої останньому повідомлено про скорочення посади заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП – начальника відділу озброєння та необхідність письмового ознайомлення з відповідним наказом НПУ № 728 від 11.09.2020 № 728. З цією метою позивачу запропоновано визначити зручний для нього час і місце, куди необхідно прибути працівникам УКЗ ГУНП для проведення процедури письмового ознайомлення.
Тобто вказаним актом підтверджується лише пропозиція до вручення позивачу особистого письмового попередження про наступне вивільнення, але не сам факт його персонального письмового попередження про можливе звільнення.
Натомість приписи статті 68 Закону № 580-VIII є імперативними в тій частині, що поліцейський має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до звільнення, та будь-яких винятків з цього правила не передбачають.
Отже, в ході розгляду справи підтвердилися доводи позивача про те, що він особисто не отримував письмового попередження від 22.10.2020 про наступне вивільнення, а ознайомився з його змістом вже після звільнення з роботи. Натомість відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, вказаних доводів не спростував та належними і допустимими доказами не підтвердив факту персонального письмового повідомлення позивача про можливе звільнення зі служби в поліції.
Як наслідок, відповідач допустив порушення й вимог ч.4 ст.68 Закону № 580-VIII, адже позивача звільнено під час перебування на лікарняному та за відсутності його персонального, у письмовій формі, попередження про наступне звільнення.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача через скороченням займаної посади відбулося без дотримання визначеної законом процедури, що свідчить про незаконність звільнення. Оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 зі служби в поліції відбулося без дотримання гарантій поліцейського при наступному вивільненні та з порушенням визначеної законом процедури, відтак наказ ГУНП у Вінницькій області від 05.02.2021 № 19 о/с в оскаржуваній частині визнається протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується із тим, що належним правовим способом захисту порушених прав позивача у зв`язку з незаконним звільненням є його поновлення на раніше займаній посаді заступника начальника управління – начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Вінницькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір вказаного стягнення апелянтом не оскаржується.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   13 вересня 2021 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.