СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р.                                                                   Справа № 922/4302/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А. , суддя  Шевель О.В. 
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1079 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4302/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Смірновою О.В., повний текст складено 05.03.2021,
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, 
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,
про стягнення 125 178 068,26 грн
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" основний борг у сумі 90921204,18 грн., пеню в сумі 24324096,61 грн., 3% річних у сумі 4406343,78 грн., інфляційні втрати у сумі 3201694,40 грн. та збитки в сумі 2324729,29 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4302/20 задоволено позов частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у сумі 90 921 204,18 грн, пеню в сумі 1 723 328,05 грн, 3% річних у сумі 4 406 343,78 грн, інфляційні втрати у сумі 3 201 694,40 грн, збитки в сумі 2 324 729,29 грн та судовий збір в сумі 734 994,43 грн. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач своїх зобов`язань у частині оплати за поставлений природний газ у повному обсязі не виконав, чим порушив вимоги частини другої статті 193 ГК України. До того ж, суд першої інстанції вказав, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 90  921 204,18 грн.; 3% річних в сумі 4  406 343,78 грн.; інфляційних в сумі 3  201 696,40 грн.
В частині стягнення збитків, судом першої інстанції встановлено факти невідповідності фактичного обсягу використаного відповідачем природного газу замовленому обсягу газу на відповідний період. 

В частині стягнення пені, суд визнав правомірним нарахування пені саме за період з 27.11.2018 року по 11.03.2020 року, оскільки дійшов висновку про те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року № 553-ІХ та ч. 2 ст. 5 ЦК України, після введення на території України карантину, тобто саме з 12.03.2020 року, звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.
Також суд першої інстанції визнав обгрунтованим клопотання відповідача про зменшення пені до 92,88%, врахувавши фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання умов укладеного сторонами договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь загального виконання зобов`язання та особливості бюджетного фінансування, беручи до уваги необхідність стимулювання неухильного виконання зобов`язань, того факту, що сплата штрафних санкцій в повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси територіальної громади, зокрема щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню міста Харкова та з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4302/20 в частині відмови у стягненні пені у сумі 22600768,56 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга позивача обгрунтована непогодженням з висновками суду першої інстанції про зворотну дію закону в часі щодо юридичних осіб, оскільки протирічить рішенню Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99. Також скаржник вважає безпідставним зменшення пені на 92,88%, оскільки судом не взято до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, та значне прострочення у виконанні зобов`язання.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 року для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1079 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4302/20, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "01" червня 2021 о 12:00 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 104. 
27.05.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні.
Протокольною ухвалою в судовому засіданні 01.06.2021 оголошено перерву до 22.06.2021.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 року, у зв`язку із перебування судді Крестьянінова О.О. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.
Протокольною ухвалою в судовому засіданні 22.06.2021 оголошено перерву до 20.07.2021.
В судовому засіданні 20.07.2021 сторони підтримали свої вимоги, представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, навів відповідні пояснення. Представник відповідача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.
Крім того, представником позивача безпосередньо в судовому засіданні надано суду уточнений розрахунок пені по договору №1541/18-КП-32 від 09.10.2018, здійснений до 17.04.2021. Враховуючи, що вказаний документ поданий до суду не через канцелярію суду, тобто з порушення п. 1 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, а також з порушенням строків передбачених Господарським процесуальним кодексом України щодо подання заяв, клопотань тощо, колегією суддів вказаний документ залишається без розгляду. 
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у відповідності до статті 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.
09.10.2018 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач, споживач) укладено договір № 1541/18-КП-32 купівлі-продажу природного газу.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 267289378,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.
Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Проте, відповідач свої зобов`язання в частині здійснення розрахунків здійснив частково на суму 176368174,07 грн., у зв`язку з чим його заборгованість склала 90921204,18 грн. Зазначені обставини визнаються відповідачем.
Наведені обставини стали підставою для задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Разом з тим, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача стосуються лише відсутності підстав для зменшення розміру пені, а також непогодження щодо визначення судом першої інстанції періоду нарахування пені, з 27.11.2018 по 11.03.2020, колегія суддів, враховуючи приписи статті 269 ГПК України, розглядає рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у даній справі саме в означеній частині. 
Що стосується висновків суду першої інстанції щодо граничного терміну нарахування заявленої до стягнення пені, саме до 11.03.2020 року, колегія суддів зазначає наступне. 
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 травня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року встановлений карантин.
З метою підтримки підприємств в умовах карантину, відповідно до пункту 15 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 р. № 553-ІХ тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.
Відповідно до ч.2, 3 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
В розумінні ст. 4 ЦК України вищенаведена норма Закону від 13.04.2020 року № 553-ІХ є актом цивільного законодавства, оскільки регулює порядок нарахування пені та штрафних санкцій, та має зворотну дію в часі, яка починається з початком дії карантину (12.03.2020 року), оскільки скасовує цивільну відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Згідно з ст. 549 ЦК України до складу неустойки входить штраф та пеня.
Відповідно до ст. 611 та ст. 622 ЦК України сплата неустойки відноситься до видів відповідальності за порушення зобов`язання.
Враховуючи наведені норми закону, колегія суддів вважає що пеня є видом цивіль-правової відповідальності.
Установлення на усій території України карантину з 12.03.2020 підтверджується постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11.03.2020.
Враховуючи наведене, а також те що Комунальне підприємства «Харківські теплові мережі» є виробником теплової енергії, посилання скаржника на те, що Закон України №553-IX від 13.04.2020р. набрав чинності 18.04.2020р. та не може бути застосований до спірних правовідносин починаючи з 12.03.2020р., оскільки не має зворотної дії в часі відповідно до п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999р., є юридично неспроможними, оскільки звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій виробників теплової енергії саме з 12.03.2020р. (введення на території України карантину) прямо передбачено в самому Законі №553-IX від 13.04.2020р.
Таким чином, застосування п.15 розділу II Прикінцевих положень Закон України №553-IX від 13.04.2020р. до спірних правовідносин. цієї норми, як вірно зазначено місцевим судом, виключає можливість стягнення на користь позивача заявленої суми пені, нарахованої з 12.03.2020р. 
Отже, рішення в цій частині є законним та обгрунтованим, та в цій частині скасуванню не підлягає.
Що ж до зменшенні пені до 92,88%. 
За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зазначена норма ставить право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.
Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
При застосуванні частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Разом з тим, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім вищевикладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 по справі №924/243/19).
За правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто в сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
В свою чергу, позивач як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає клопотання про зменшення пені таким, що не може бути задоволеним.
В той же час, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду щодо наявності підстав для задоволення клопотання стосовно зменшення розміру пені з огляду на наступні обставини.
Як вбачається з наданої відповідачем довідки про заборгованість за спожиту теплову енергію від 12.01.2021, станом на 01.01.2021 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 4,0 млрд. грн., у тому числі заборгованість населення 3,6 млрд. грн, бюджетних установ - 186,2 млн. грн, госпрозрахункових підприємств 155,6млн.грн, заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 63,1млн.грн.
Важкий фінансовий стан підприємства відповідача підтверджується балансом підприємства на 30.09.2020, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків станом на 30.09.2020 становила 7,9 млрд. грн.
Крім того, господарська діяльність відповідача по наданню житлово-комунальних послуг підпадає під сферу дії окремих законів, що спрямовані на захист інтересів споживачів цих послуг, але порушують інтереси підприємств, що надають ці послуги. Так, Законом України Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги №486/96 від 13.11.1996 до 01.01.2011 було заборонено нараховувати і стягувати із громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Хоча з 01.01.2011 заборона на нарахування й стягнення пені знята, але стягнення пені з населення передбачено Законом України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII лише з травня 2019 року на підставі укладених відповідно до вимог статей 13-15 цього закону договорів. Але укладення таких договорів відтерміновано на строк 5 місяців після закінчення карантину. Вказані обставини унеможливлюють нарахування та стягнення пені з громадян підприємством відповідача та позбавляють його джерел погашення по штрафних санкціях.
Законом України Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію дозволяється реструктурувати заборгованість за комунальні послуги строком до п`яти років.
Відповідно до довідки від 12.01.2021 (том 2 а.с. 6), станом на 01.12.2020 сума реструктурованої заборгованості складає 208,9 млн.грн., що на переконання суду підтверджує скрутний фінансовий стан підприємства.
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ відбулось не тільки з вини відповідача, оскільки відповідач є комунальним підприємством і основним різновидом господарської діяльності відповідача є надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню та іншим споживачам. Основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення, що підтверджується довідкою від 12.01.2020 про кількість теплової енергії, відпущеної КП  Харківські теплові мережі споживачам за 2020р.
Так, з листопада 2014 року КП «Харківські теплові мережі» працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, якою затверджений порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Згідно цього порядку теплопостачальні організації відкривають в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі. Всі кошти, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання КП «Харківські теплові мережі», розподіляються згідно з нормативами, встановленими НКРЕКП, та перераховуються банком на рахунки постачальника природного газу (НАК «Нафтогаз України»), оператора газотранспортної системи (AT «Укртрансгаз»), оператора газорозподільних систем (ПАТ «Харківміськгаз»), постачальника покупної теплової енергії (ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5») та на поточний рахунок КП «Харківські теплові мережі».
А тому з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору №1541/18-КП-32 від 09.10.2018 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 4406343,78 грн та інфляційних втрат в сумі 3201694,40 грн. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат, а тому стягнення таких нарахувань компенсує можливі негативні наслідки для позивача, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №908/3074/16, в правовій доктрині України визначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Приймаючи до уваги, що КП «Харківські теплові мережі» у відповідності до рішення Харківської міської ради є централізованим підприємством щодо постачання населенню теплової енергії, а фінансування КП «Харківські теплові мережі» здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям, при цьому, відповідач обмежений в можливості здійснювати нарахування населенню штрафних санкцій за порушення строків оплати чи не оплати таких послуг, а також обмежений в праві припиняти надання вказаних послуг, суд вважає, що стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі призведе до покладення на відповідача надмірного фінансового тягаря, що в свою чергу може негативно вплинути на інтереси населення м. Харкова, які є основними споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення.
Крім цього, на переконання судової колегії, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, право кредитора щодо стягнення заявлених сум перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року №39/248, а також міститься у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем взагалі не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства позивача, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.
Щодо посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, наведені в постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, відповідно до яких Верховний Суд зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, то при розгляді цієї справи вказані правові позиції не можуть бути враховані з огляду на відмінність обставин.
Так, на відміну від даної справи, у справі №918/116/19 в клопотанні про зменшення розміру пені на 99% не був обґрунтованим розмір зменшення пені. Судами не досліджувалась фактична спроможність відповідача по справі погасити заборгованість перед позивачем за умови існування рахунків зі спеціальним режимом використання. 
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, ступінь виконання зобов`язання за спірним договором склав 66%. При цьому відповідач не припинив виконувати зобов`язання з оплати після строку закінчення дії договору - вересень 2019 року і продовжував оплачувати отриманий природний газ в жовтні 2019 року до моменту початку дії нового договору між позивачем та відповідачем щодо постачання природного газу для потреб населення.
Відповідач, в уточненій заяві від 12.02.2021, просить зменшити розмір пені на 92,88 %, ця сума вираховується наступним чином: 100% - (26,55 % - 19,43%) = 92,88 %, де:
- 26,55% - середньомісячна сума грошових коштів, які надходили на поточні рахунки відповідача протягом жовтня 2018 року - вересня 2019 року за Договором (тобто, та сума, якою відповідач мав можливість вільно розпоряджатись);
- 19,43 % - відсоток витрат в структурі тарифу на теплову енергію, які не відносяться до паливної складової (оплата праці, сплата податків тощо).
Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач теоретично міг спрямувати на додаткове погашення заборгованості за договором не більше 7,12% грошових коштів, які надходили на його поточні рахунки і таким чином збільшити розмір виконаного зобов`язання перед позивачем, проте через всі перелічені об`єктивні обставини цього не відбулось не через вину відповідача. Рештою грошових коштів, в розмірі 92,88% відповідач не міг вільно розпоряджатись і, як наслідок, спрямувати їх на погашення заборгованості.
Зважаючи на викладене вище є абсолютно правильними висновки суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 92,88%, з огляду на особливості здійснення розрахунків та те, що відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, збитковість даного підприємства, а також на значну дебіторську заборгованість населення перед відповідачем. Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, не спростовують  правильність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи має бути з`ясовано її істотні обставини із застосуванням передбачених статтею 86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому та забезпечено дотримання стандартів доказування, визначених процесуальним законом.
Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17. 
За таких обставин, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним. 
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного судового акту, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у даній справі в оскаржуваній частині залишається колегією суддів без змін, як таке, що відповідає завданню господарського судочинства, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4302/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   23.07.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель