ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 820/1399/17
адміністративне провадження № К/9901/39798/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №  820/1399/17
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТДК» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду (суддя О. В. Панченко) від 01 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: О.  І.  Сіренко, Л. В. Любчич, О. А. Спаскін) від 03 жовтня 2017 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТДК» (далі - ТОВ фірма «ТДК», позивач, Товариство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач, скаржник, контролюючий орган) , в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24 березня 2017 року № 0000491402 на загальну суму 1610718,75 грн., № 000050402 на загальну суму 150975,00 грн., № 0000511402 на загальну суму 947970,00 грн., № 0000521402 на загальну суму 534375,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідачів, зазначені в актах перевірки щодо нереальності господарських операцій ТОВ фірма «ТДК» з його контрагентами є помилковими, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях, в той час як взаємовідносини з позивача з його контрагентами підтверджуються первинними документами.
3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, позов задоволено.
Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24 березня 2017 року № 0000491402, № 000050402, № 0000511402 та № 0000521402.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 02 листопада 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
5. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та встановлено десятиденний строк для подачі заперечення на касаційну скаргу.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
8. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
9. 16 березня 2017 року касаційну скаргу відповідача на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі № 820/1399/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: ОСОБА_1 - головуючий суддя, Бившева Л. І., Хохуляк В. В.).
10. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 2327/0/78-20 від 26 листопада 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 15 жовтня 2020 року № 2830/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. 27 травня 2021 року на адресу Верховного Суду від Головного управління ДПС у Харківській області надійшло клопотання про заміну первісного відповідача, а саме Головне управління ДФС у Харківській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
13. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.
14. Станом на час розгляду справи письмового заперечення/відзиву на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України або Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТДК» перебуває на обліку як платник податків в Київській об`єднаній державній податковій інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.
16. Відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання та на підставі наказу від 11 січня 2017 року № 11, виданого ГУ ДФС у Харківській області відповідачем проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТДК» (код ЄДРПОУ 32796917) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року, за висновками якої було складено акт від 13 березня 2017 року №1021/20-40-14-02-07/32796917, яким встановлено порушення:
1) пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього в сумі 120780,0 грн., у т.ч.: за вересень 2016 року в сумі 120780,00 грн.
- зменшена сума від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (рядок 19) та зменшена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за вересень 2016 року в сумі 947970,0 грн., за рахунок:
- нарахування податкових зобов`язань по ПДВ у вересні 2016 року на суму 1068750,0 грн. по безоплатно наданим ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» датчикам тиску п`єзоелектричним в кількості 475 шт. на загальну суму без ПДВ 5343750,0 грн.;
2) підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 зі змінами та доповненнями, пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за № 85/4306, пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", наказ про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 290 від 29 листопада 1999 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 1345815,0 грн., у т.ч.: за 2015 рік в сумі 286200,0 грн., за 1 кв. 2016 р. в сумі 36180,0 грн., за 2 кв. 2016 р. в сумі 35820, 0 грн., за 3 кв. 2016 року 987615,0 грн. за рахунок:
- заниження фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 Декларації з податку на прибуток за 9 місяців 2016 року в сумі 5343750,0 грн., за рахунок заниження доходу по рядку 01 декларації з податку на прибуток підприємства, внаслідок не включення до його складу безоплатно наданих ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД" датчиків тиску п`єзоелектричних в кількості 475 шт на суму 5343750,0 грн.;
- заниження фінансового результату до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень бухгалтерського обліку у рядку 02 декларації з податку на прибуток на загальну суму 2133000,0 грн., у т.ч. за 2015 рік в сумі 1590000,0 грн., за 1 кв. 2016 року в сумі 201000,0 грн., за 2 кв. 2016 року в сумі 199000,0 грн., за 3 кв. 2016 року в сумі 143000,0 грн., згідно договору №2 від 08 січня 2015 року та додаткової угоди №1 від 30 листопада 2015 року до нього; № 4 від 06 січня 2016 року по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).
17. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 24 березня 2017 року:
- № 0000491402, яким ТОВ фірмі «ТДК» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1610718,75 грн., з яких 1345815 грн. - основний платіж, 264903,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.;
- № 0000501402, яким ТОВ фірмі «ТДК» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 150975,00 грн., з яких 120780 грн. - основний платіж, 30195 грн. - штрафні (фінансові) санкції.;
- № 0000511402, яким ТОВ фірмі «ТДК» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 947970 грн.;
- № 0000521402, яким до ТОВ фірми «ТДК» за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 та згідно зі статті 120-1 Податкового кодексу України, а саме за відсутність реєстрації податкових накладних розрахунків коригування на суму ПДВ 1068750,00 грн. застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 534375,00 грн.
18. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення незаконними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
19. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 27 травня 2015 року між ТОВ фірма «ТДК» та ТОВ НПФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» укладено договір комісії № 27/05-1К, за умовами якого комісіонер (ТОВ НПФ «ЕКОСТАР МК ЛТД») зобов`язувався здійснити за дорученням комітента (ТОВ фірма «ТДК») одну або декілька зовнішньоекономічних угод з продажу датчиків тиску п`єзоелектричних (далі - товар), в кількості та по ціні, вказаній в специфікаціях до даного договору, які є його додатками та невід`ємною частиною договору.
20. Пунктами 2-4 вказаного вище договору комісії, за виконання послуг з продажу товару, комісіонер зобов`язується завершити роботи з продажу товару в формі укладення і виконання зовнішньоекономічних контрактів, транспортуванню товару до місця продажу, продажу товару, зберігання, а комітент зобов`язується сплатити комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 1% від вартості фактично відвантаженого покупцю кожної партії товару, що належить комітенту, по курсу НБУ на дату відвантаження кожної партії товару.
21. На виконання умов вказаного договору комісії директор ТОВ фірми «ТДК» (комітент) та директор ТОВ НПФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» (комісіонер) 27 травня 2015 року оформили та підписали специфікацію № 1 від 27 травня 2015 року про те, що комітент зобов`язується передати, а комісіонер прийняти датчики тиску пєзоелектричні в кількості 273 штуки по ціні 11250,00 грн. без ПДВ на загальну суму 3071250,00 грн. без ПДВ, акт приймання-передачі № 1 від 29 травня 2015 року щодо передання товару датчики тиску п`єзоелектричні в кількості 273 штуки по ціні 11250,00 грн. без ПДВ на загальну суму 3071250,00 грн., специфікацію № 2 від 28 серпня 2015 року про те, що комітент зобов`язується передати, а комісіонер прийняти датчики тиску пєзоелектричні в кількості 475 штуки по ціні 11250,00 грн. без ПДВ на загальну суму 5343750,00 грн. без ПДВ, акт приймання-передачі № 2 від 28 серпня 2015 року щодо передання товару датчики тиску пєзоелектричні в кількості 475 штуки по ціні 11250,00 грн. без ПДВ на загальну суму 5343750,00 грн., оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 01 червня 2015 року - 09 липня 2015 року, картка рахунку 361 за 01 червня 2015 року - 09 липня 2015 року, банківська виписка ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 01 червня 2015 року - 15 липня 2015 року, банківська виписка ПАТ «КБ ПРЕМІУМ», додаткова угода від 30.12.2015 р. про пролонгацію договору комісії від 27.05.2015 р., митна декларація, підтвердження про перетин кордону, звіт комісіонера №1 від 19.06.2015 р. по договору комісії №27/05-1К від 27.05.2015 р. (т.3 а.с.224-226).
22. З пояснень представника позивача встановлено, що на даний час зобов`язання згідно підпункту 3 пункту «Предмет договору і інші загальні умови» договору комісії від 27 травня 2015 року, комісіонером не виконанні.
23. При цьому, факт постачання товарів підтверджується: договорами, податковими та видатковими накладними, актами приймання-передачі, сертифікаційною та технічною документацією на товари, а також, документами, що підтверджують подальшу реалізацію або використання у господарській діяльності придбаних товарів (митні декларації ВМД, тощо).
24. Всі вищеперелічені документи, що супроводжували господарські взаємовідносини позивача з ТОВ НВФ «Екостар МК ЛТД», в повному обсязі були надані під час проведення перевірки податковому органу.
25. Окрім того, судами встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивач у перевіряємому періоді з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 рік отримував юридичні послуги від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за договорами про надання юридичних послуг № 2 від 08 січня 2015 року та № 4 від 06 січня 2016 року, за умовами яких виконавець (ФОП ОСОБА_2 ) надає замовнику (ТОВ фірма «ТДК») послуги по юридичному супроводженню договорів на поставку природного газу, а також юридичні послуги консультаційно-інформаційного характеру з питань зовнішньоекономічної діяльності, чинного цивільного, господарського, податкового, митного, виконавчого, кримінального, адміністративного, земельного, трудового, орендного та інших галузей законодавства України.
26. Пунктом 2.1 вищевказаних договорів встановлено, що між замовником та виконавцем досягнуто згоди про розмір договірної ціни за виконання послуг по даному договору з розрахунку 1000 грн. за одну годину наданих послуг (без врахування податку на додану вартість). Загальна договірна вартість послуг визначається в акті про наданих послуг у відповідності з часом наданих послуг за календарний місяць, а також включає фактичні витрати виконавця, невід`ємно пов`язаних з виконанням даного договору.
27. Додатковою угодою № 1 від 30 листопада 2015 року до договору № 2 від 08 січня 2015 року змінено пункт 2.1 договорів та встановлено нову ціну послуг в розрахунку 1200 грн. за одну годину надання послуг (без врахування податку на додану вартість).
28. Факт виконання вказаних договорів підтверджується належним чином оформленими копіями наступних документів: 
- актів прийому-передачі наданих послуг за вищевказаними договорами з детальним зазначенням переліку наданих юридичних послуг, їх вартості для замовника пропорційно кількості витраченого виконавцем часу (т.1 а.с.126-127, 166-167, 199-200, т.2 а.с.17, 39-40, 75, 79-80, 125-126, 172, 176-178, 233, т.3 а.с.4-5, 41-42, 74, 89-90, т.4 а.с.3-4, 46, 61-62, 95-96);
- документи розроблені та підготовлені ФО-П ОСОБА_2 для ТОВ фірма «ТДК» за вищевказаними договорами на юридичне обслуговування за перевіряємий період, а саме: договори на постачання природного газу (т.1 а.с.19-102, 160-165, 171-198, 213-250, т.2 а.с.1-3, 5-16, 18-38, 55-72, 76-78, 81-105, 107-124, 127-132, 179-181, 234-239, т.3 а.с.83-88, 124-126, т.4 а.с.97-99), додаткові угоди до цих договорів (т.1 а.с.128-159, 168-170, 201-212, т.2 а.с.41-54, 133-171, 173-175, 182-232, 240-247, т.3 а.с.6-40, 43-73, 75-82, 91-123, т.4 а.с.5-45, 47-60, 63-94, 100-142), договори оренди нежитлових приміщень, акти здачі-приймання нежитлових приміщень до цих договорів, інші процесуальні документи (т.2 а.с.4, 73-74, 106).
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
29. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що висновки контролюючого органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Разом з цим суди вважають доведеним факт відповідності сформованих позивачем витрат по господарським операціям з ФОП ОСОБА_2 вимогам діючого законодавства України. Відтак, відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 24 березня 2017 року № 0000491402, № 0000501402, № 0000511402 та № 0000521402.
30. Крім того, такий висновок судів попередніх інстанцій обґрунтовано тим, що позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового обліку. За висновками судів в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.
31. При цьому суди зауважили, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.
32. Матеріалами справи підтверджено, що в акті перевірки, контролюючим органом зроблено висновки про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, проте, суди зауважили, що такі висновки перевіряючими зроблено без посилання на будь-які запити і відповіді на них органів державної влади, які володіють відповідною інформацією і згідно закону ведуть її облік по юридичних особах станом на травень, серпень 2015 року.
33. Щодо відсутності у позивача, належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, судами зазначено, що дана обставина не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення самої господарської операції, оскільки, товарно-транспортна накладна не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт придбання чи продажу товарів, а підтверджує лише факт перевезення вантажу. При цьому, транспортування товару здійснювалось силами контрагента, а не позивачем, а тому обов`язок щодо складання товарно-транспортних накладних у позивача відсутній.
34. Водночас, судами попередніх інстанції також взято до уваги, що взаємовідносини між ТОВ фірма «ТДК» та ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» були предметом перевірки Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області 24 травня 2016 року та досліджувались у судовому засіданні Харківським окружним адміністративним судом про розгляді адміністративної справи № 820/3360/16. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року у справі  820/3360/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року, підтверджено правомірність формування податкового кредиту позивача з ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» за період травень, серпень 2015 року.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
35. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
36. У доводах касаційної скарги позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано норами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме: пункт 44.1, пункт 44.2 статті 44, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та норми процесуального права, зокрема статті 72, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.
37. При цьому, відповідач, наводить доводи аналогічні доводам заперечення проти адміністративного позову, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
38. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
39. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
40. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
41. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України), що підлягає застосуванню у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.
42. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
43. Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
44. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
45. Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
46. У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
47. Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
48. Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
49. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).
50. За визначенням статті 1 Закону № 996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
51. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
52. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
53. Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
54. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
55. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
56. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
57. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
58. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
59. Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
60. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
61. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
62. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат та податкового кредиту. Так, судами досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.
63. При укладенні договору сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству. 
64. Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірним контрагентами договори, цілком обґрунтовано також врахували те, що отримані товари/роботи/послуги від контрагентів позивачем використано у подальшій своїй господарській діяльності та відображені у податковому обліку позивача.
65. Доводи контролюючого органу про нереальність проведених позивачем господарських операцій з контрагентами судами обґрунтовано не взято до уваги, оскільки такі висновки не підтверджені належними доказами.
66. Що ж до змісту актів прийому-передачі наданих послуг, то у даному випадку, виходячи зі специфіки послуг, що надавалися, слід погодитися із висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначення у них фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.
67. У постановах від 19 квітня 2019 року (справа №826/1392/17), від 12 лютого 2020 року (справа №813/3577/13-а), від 20 березня 2020 року (справа №560/3956/18), від 2 липня 2020 року (справа №560/711/19), від 2 квітня 2020 року (справа №160/93/19) тощо Верховний Суд вказав, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.
68. Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду, проте наголошує, що визначальним є саме можливість дійти за наслідками дослідження первинних документів беззаперечного висновку, що відповідна господарська операція, з урахуванням її характеру, дійсно мала місце.
69. Також, судами об`єктивно взято до уваги, що транспортування товару здійснювалось силами контрагента, а не позивачем, а тому обов`язок щодо складання товарно-транспортних накладних у позивача відсутній.
70. У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, як то товарно-транспортна накладна, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
71. Зокрема, Суд зауважує, що податковим органом не було наведено суттєвих зауважень до оформлення вказаних первинних документів, які б ставили під сумнів їх реальність чи не давали з`ясувати їх суть під час проведення господарської операції.
72. Окрім вищевикладеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано звернули увагу на те, що взаємовідносини між ТОВ фірма «ТДК» та ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» були предметом перевірки Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області 24 травня 2016 року та досліджувались у судовому засіданні Харківським окружним адміністративним судом про розгляді адміністративної справи № 820/3360/16. Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року у справі 820/3360/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року, підтверджено правомірність формування податкового кредиту позивача з ТОВ НВФ «ЕКОСТАР МК ЛТД» за період травень, серпень 2015 року.
73. За таких обставин, надані позивачем до суду первинні документи свідчать про фактичне вчинення платником податків господарських операцій, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з отримання товарів/робіт та послуг чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
74. Отже, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
75. Всі інші доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга позивача не містить.
76. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
77. Разом з тим, розглянувши клопотання Головного управління ДПС у Харківській області та враховуючи реформування податкової системи і реорганізацію податкових органів, Верховний Суд в порядку, встановленому статтею 52 КАС України, допускає заміну відповідача - Головне Управління ДФС у Харківській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Харківській області.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Замінити відповідача у справі - Головне управління ДФС у Харківській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі №  820/1399/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов