ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4356/20                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2021 року                                                                                          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказа і податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» (далі - позивач, ТОВ «Продмаркет Трейд») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправними та скасування наказа про призначення перевірки та податкового повідомлення - рішення про застосування штрафа за порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Позовні вимоги мотивує тим, що наказ не містить підстав для проведення фактичної перевірки, а докази порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відсутні. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що положеннями Податкового кодексу України передбачено право на проведення фактичних перевірок з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Акцентує увагу, що під час перевірки виявлено алкогольні напої, марковані марками акціизного збора, які мають ознаки підробки.  
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з таких підстав.
Судом установлено, що 12 грудня 2019 року відповідачем на підставі наказа № 798 здійснено вихід за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, 20 (літ. Д), де здійснює свою діяльність ТОВ «Промаркет Трейд», для проведення фактичної перевірки останнього з питань наявності ліцензій на право здійснення оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виявлення порушень встановлених правил торгівлі підакцизними товарами, маркування підакцизних товарів, дотримання встановлених мінімальних оптово-роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, а також інших питань.
В ході перевірки відповідачем встановлено факт зберігання алкогольних напоїв, позначених маркою акцизного податку із ознаками підробки, у зв`язку з чим старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ Оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області Покропивним Степаном Михайловичем, в складському приміщенні позивача, яке знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, 20 (літ. Д), вилучено алкогольні напої з ознаками підробки та відповідно складено протокол вилучення.
20 грудня 2019 року відповідачем за результатами фактичної перевірки складено акт, який того ж дня позивачем отримано.
Актом перевірки встановлено порушення позивачем положень статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
08 січня 2020 року позивачем подано відповідачу заперечення на акт перевірки.
17 січня 2020 року позивачем отримано поштою податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 0000223201 від 11 січня 2020 року, яким застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 127446,00 грн.
23 січня 2020 року позивачем отримано поштою лист відповідача від 20 січня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що заперечення на акт перевірки залишені без розгляду.
Уважаючи наказ та податкове повідомлення рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для видання наказа про призначення перевірки є протиправним, оскільки відповідачем не доведено факт існування правових підстав для проведення перевірки. Податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято без дотримання строків, визначених Податковим кодексом України для подання заперечень на акт перевірки. До того ж, факт допущення позивачем порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» відповідачем не доведено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункта 20.1.4 пункта 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункта 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділа ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Порядок здійснення фактичних перевірок врегульовано положеннями статті 80 ПК України.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами 1 - 4 підпункта 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказа про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказа на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац 5 підпункта 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 підпункта 81.1 статті 81 ПК України).
Зі змісту наведених правових норм убачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:
- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами 2 - 4 пункта 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказа на проведення перевірки, службового посвідчення);
- оформлення документів, вказаних в абзацах 2 та 3 пункта 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.
Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.
Водночас, Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, яка заявлена як самостійний предмет позову, судова колегія зазначає наступне.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що …за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акту індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказа про призначення перевірки задоволенню не підлягає. Натомість доводи позивача щодо протиправності проведення перевірки підлягають оцінці в розрізі правомірності податкового повідомлення - рішення.
Як убачається із матеріалів справи, підставою проведення фактичної перевірки позивача визначено підпункт 80.2.5 пункта 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до його зміста фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Норма цього підпункта дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР покладені на відповідача.
Як установлено судом, одним з видів діяльності позивача є здійснення торгівлі алкогольними напоями. Спірний наказ ГУ ДПС у Тернопільській області від 12 грудня 2019 року № 798 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Продмаркет Трейд» відповідає вимогам, що передбачені пунктом 81.1 статті 81 ПК України, а саме містить: дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адресу об`єкта; мету перевірки - наявності ліцензій на право здійснення оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виявлення порушень встановлених правил торгівлі підакцизними товарами, маркування підакцизних товарів, дотримання встановлених мінімальних оптово-роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, а також інших питань, що регулюються вимогами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, зокрема підпункт 80.2.5 пункта 80.2 статті 80 ПК України; дата початку перевірки; тривалість перевірки, що відповідає вимогам пункта 81.1 статті 81 ПК України.
Також наказ містить підпис виконуючого обов`язки начальника ГУ ДПС у Тернопільській області та скріплений печаткою контролюючого органа.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі функцій (відповідно до положень статті 191 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ №798 від 12 грудня 2019 року є законним.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №140/391/19 та від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18.
Надаючи оцінку виявленим під час перевірки порушенням вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №481/95-ВР), колегія суддів приходить до наступного.
Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що в місці зберігання оптових партій алкогольних напоїв за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, 20 (літ. Д), де здійснює свою діяльність ТОВ «Продмаркет Трейд», зберігаються алкогольні напої, позначені марками акцизного податку із ознаками підробки, а саме: горілки «М`янка класична» місткістю 0,25 л., міцністю 40% оборотів, виробник ТОВ «НВП ГЕТЬМАН», дата виробництва 08 липня 2019 року, в кількості 937 штук, ціна за пляшку горілки становить 33,00 грн. згідно з видатковою накладною № 268 від 08 жовтня 2019 року та «Горілки М`янка білий шовк» місткістю 0,25 л., міцністю 40% оборотів, виробник ТОВ «НВП ГЕТЬМАН», дата виробництва 08 липня 2019 року, в кількості 994 штук, ціна за пляшку горілки становить 33,00 грн. згідно з видатковою накладною № 268 від 08 жовтня 2019 року.
Наведене стало підставою для висновку про допущення позивачем порушень вимог статті 11 Закону України №481/95-ВР та застосування штрафних санкцій на підставі абзаца 19 частини 2 статті 17 цього Закону.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до абзаца 3 частини 4 статті 11 Закону України №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.
Частиною 1 статті 16 цього передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
За правилами підпункта 14.1.107 пункта 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Згідно з підпунктом 14.1.109 цього пункта маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Згідно з пунктом 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
Відповідно до пункта 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.
Згідно з частини 2 статті 17 Закону України № 481/95-ВР установлено відповідальність за порушення норм цього Закону, зокрема, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товара, але не менше 17000,00 гривень.
Тобто, вказаними вище законодавчими нормами не передбачено доказової бази та переліку документів, що складаються правоохоронними, податковими органами, які є достатніми для підтвердження факта зберігання, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.  
На підтвердження допущення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена наведеною правовою нормою, відповідачем надано копію протокола вилучення, а також лист Тернопільської місцевої прокуратури від 12 серпня 2020 року.
Як убачається із протокола вилучення, у відповідача відібрано 851 пляшок горілки «М`янка класична» 0,25 л. У листі Тернопільської місцевої прокуратури зазначено, що судово-технічну експертизу проведено щодо 10 об`єктів, вилучених у позивача.
З огляду на викладене, а також ураховуючи те, що відповідачем штрафну санкцію визначено у розмірі 200 відсотків вартості вилученого товара, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт зберігання 851 плішок алкогольного напою без марок акцизного податка встановленого зразка, а тому правові підстави для притягнення позивача до відповідальності відсутні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з мотивів, викладених у цій постанові апеляційного суду. 
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року, виклавши її у редакції цієї постанови.
У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька