ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №500/4421/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/8603/21
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Іванової Ганни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Смокіної Г.І. 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2018 року 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 7 500 грн. до досягнення дитини повноліття.
Зазначав, шо він був підприємцем, отримував високий заробіток та мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Посилаючись на те, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилося, оскільки він припинив підприємницьку діяльність та працює слюсарем, отримуючи заробітну плату в розмірі 3 800 грн.; що він має погіршення стану здоров`я, яке полягає в тому, що йому заборонено важкі навантаження, позивач просив зменшити розмір аліментів до ј частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідачка просила в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивач з 2013 року дотепер працює за контрактами моряком за кордоном, є працездатним та його матеріальне становище після прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини не погіршилося.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Визначений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року розмір аліментів зменшено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1а.с.216-218).
Рішення суду обґрунтовано тим, що з часу ухвалення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року змінився матеріальний та сімейний стан позивача, позивач припинив підприємницьку діяльність, уклав шлюб, від якого народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої з нього стягуються аліменти щомісячно в розмірі ј частини доходів, розмір яких, згідно розрахунку заборгованості від 01 березня 2021 року, становить 1 457,25 грн.

Доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат відповідачки ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.
Неправильність судового рішення суду мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, надані відповідачкою, що підтверджують роботу позивача моряком за кордоном та спростовують його доводи про зменшення матеріального становища (т.2а.с.1-8). 
Правом на відзив позивач не скористався.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.13ст.7,ч.1ст.369 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Так, частиною 1ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров`я (т.1 а.с.2-4).
Дані про те, що ОСОБА_2 уточнював або доповнював позовні вимоги матеріали справи не містять. 
Таким чином, вимоги про зменшення раніше визначеного розміру аліментів з підстав зміни його сімейного стану ОСОБА_2 не заявлялись. 
Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який помилково вийшов за межі позовних вимог, та однією з підстав для часткового задоволення позову визнав зміну сімейного стану позивача.
Крім того, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами факт погіршення свого майнового стану.
Так, відповідно до ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України). 
Відповідно до ч.2ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції, у порушення вищевказаних вимог закону, не звернув увагу на те, що посилаючись на значне погіршення свого матеріального стану ОСОБА_2 не надав суду докази щодо розміру своїх доходів та матеріального стану, як до, так і після ухвалення рішення Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 26 листопада 2015 року, в тому числі не надав докази того, що його щомісячна заробітна плата складає 3 800 грн.
Надані представником позивача суду докази, а саме:
-копії договорів підряду від 01 липня 2018 року та від 01 травня 2020 року, укладеними між КП «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» та ОСОБА_2 на загальну суму 11 355,15 грн. (3 800 +7 555,15), та акти виконаних робіт від 31 липня 2018 року та від 31 травня 2020 року відповідно (т.1а.с.20,21,123,124);
-відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, згідно яких з 01 липня 18 року по 31 серпня 18 року позивачем отримано дохід в сумі 10 379,60 грн., а з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року – 15 264,79 грн. (т.1а.с.177),
свідчать про те, що позивач майже за 5 з половиною років, тобто, за період з 26 листопада 2015 року (дата ухвалення судом рішення про стягнення аліментів) до 10 березня 2021 року (дата ухвалення судом рішення про зміну аліментів) отримав доходи лише за 4 місяці в загальній сумі 36 999,54 грн.
На думку колегії суддів зазначені докази не підтверджують погіршення матеріального становища позивача з таких підстав.
Так, згідно доводам відповідачки ОСОБА_1 , позивач, як до, так і після ухвалення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року, продовжує працювати за контрактами моряком, ходити у закордонні рейси, та має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у визначеному рішенням суду розмірі. 
Вказане об`єктивно підтверджується:
-довідкою компанії МП «Інтермарін» від 15 жовтня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2 працював у закордоного судновласника другим механіком у період з 10 грудня 2013 року по 16 червня 2014 року, а також у період з 05 грудня 2014 року по 16 червня 2015 року (т.1а.с.17, т.2а.с.12);
-листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 31 серпня 2020 року, відповідно якого позивач в період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2020 року 9 разів виїжджав за державний кордон України та на дату надання цієї інформації також перебував за межами України (т.1а.с.164).
Ураховуючи наведене, сам по собі факт того, що, у період між закордонними рейсами, ОСОБА_2 працював слюсарем та додатково отримував наведені вище доходи в Україні, свідчать про те, що майновий стан позивача не погіршився.
Надуманими є й доводи позивача про суттєве погіршення свого стану здоров`я, які також не підтверджені належними та допустимими доказами.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року, то йому у позові слід відмовити.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іванової Ганни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2021 року скасувати.
Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий

Судді: